18 
U Cornus Mas L rovnají se první šupiny zimních pupenů taktéž 
pochvám, které teprve později nesou malou čepel (tab. II. obr. 14 — 16). 
Konečně redukují se pochvy na krátké řapík}^ jaké nalézáme u dospělých 
listů lodyžních (tab. II. obr. 17). 
Obdobné pochvové řapíky mají dle pozorování Velenovského i rody 
Rhododendron a Ledům, při kterých však často již první šupiny pupenu 
zakončují v malou špičku, odpovídající rudimentu čepele. 
U rodu Acer nalézáme zcela analogické útvary listové jako u Aesculus. 
Na tab. V. obr. 1 jest zobrazena vyvíjející se větévka ze zimního pupenu 
klenu [Acer Pseudoplatanus L.), která nese nejdříve více párů šupin zne- 
náhla se prodlužujících, v dekussovaném postavení (tab. V. obr. 2, 3). 
Zvláště zajímavé jsou však opět listy přechodní (obr. 4), které sestávají 
z blánité pochvy, na spodu objímavé, tvořící větší anebo menší ouška 
(nikdy však tak veliká jako u Acsctdusl) a z malé, zelené, laločnaté čepele. 
Pozoruhodno jest, že na tyto typicky dvoučlánkované přechodní listy ná- 
sledují náhle normální lodyžní listy s dlouhým, oblým řapíkem. 
Nejv}řš zajímavý jest vývoj listu na zimních pupenech jasanu [Fra- 
xiíms excelsior L., tab. IV.). Pupeny ty jsou obaleny jednoduchými, více 
méně kýlnatými šupinami, které jsou bud celokrajné anebo častěji na 
špičce krátce dvouzubé neb dvoulaločné a mezi těmito maličkými pošev- 
ními oušky sedí pak rudiment čepele (obr. 1, 2). Někdy jsou šupiny ty 
i nepravidelně dvoulaločné (obr. 3). Rudimenterní čepel jest na následu- 
jících párech šupin velmi nestejně vyvinuta a od bledé pochvy již zelenou 
barvou rozlišena. Malá, zakrslá čepel sestává buď jen z jediného jařma 
(obr. 4) anebo již ze dvou malých jařem lístků (obr. 7). Poševní ouška jsou 
dosti veliká, špičatá a nezřídka se přímo k jejich kraji jako pokračování 
připojuje polovice nejdolejšího jařma (obr. 5, 6). Že příslušná část vroubící 
výkrojek pochvy jest povahy čepelové, plyne nejen ze zelené její barvy, 
nýbrž i z konsistence, nervatury a zubatosti. Nezřídka se však vyvíjí 
i druhá polovice tohoto nejdolejšího, s pochvou splynulého jařma, při čemž 
ovšem poševní ouška jdou stále ke střednímu nervu těchto lístků a to tím 
způsobem, že vybíhají a srůstají s jejich hřbetem, takže se zdá, jakoby nově 
doplněná polovice lístků byla duplikaturou stávajícího útvaru na horní 
straně. Tyto cípy poševní srostlé se hřbetem prvních lístků znázorňuje 
obr. 8 a 12. Někdy se vyvíjí úplný lístek jen po jedné straně pochvy (obr. 7) . 
Velice zřídka nalézají se prodloužené pochvy bez poševních oušek 
a s jednoduchou čepelí (obr. 9). Listy toho druhu dokazují, že poševní 
ouška jsou již druhotným útvarem, ježto brzo se objevují, brzo opět schá- 
její. Hojnější jsou takové tvary, jaké vyobrazuje obr. 10 a 11. Pozoru- 
hodné jsou však zvláště ony typy přechodních listů, jež jsou charakteriso- 
vány široce. čárkovitými pochvami, vybíhajícími v dlouhá poševní ouška, 
při čemž čepel tvoří přímé pokračování poševních cípů, odlišuje se však 
barvou, nervaturou a zubatým krajem (obr. 14, 16; obr. 15 představuje 
mladý, ještě nerozvinutý přechodní list). Jindy opět vybíhají poševní ouška 
X.XV r. 
