na hřbet lístků prvního jařma (obr. 12, 13). Oba tyto typy jsou spojeny růz- 
nými modifikacemi přechodních listů. 
Za odvozený pokládám druhý typ těchto listů, při nichž pochva vý- 
bíhá na rub lístků a sice na střední nerv. Tvar}^ s čepelí přímo se připoju- 
jící k pochvě, jsou primitivnější, ježto tu nestává tak ostrého odhraničení 
obou článků listových. Mladý list tohoto typu (obr. 15) upomíná poněkud 
na listy mnohých monokotyl. 
Vřeteno listové tvoří se taktéž až druhotné a sice z úžené base lístků, 
jak na přechodních listech lze pozorovat! (srvn. obr. 16, 8, 12, 13). 
Dospělé listy jasanové mají, jak známo, tenký řapík, který ovšem 
postál přeměnou popsané pochvy. 
Také u černého bezu [Samhicus nigra L.) počínají se pupeny/ šupinami, 
které Lubbock^) pokládá za homologické s listovými řapíky; správněji ře- 
čeno, rovnají se obojí pochvám. První pár šupin sestává z nízkých, troj- 
hranných, krátce srostlých, kýlnatých šupin (tab. V. obr. 13), druhý pár 
ze šupin značně protáhlých, jinak podobných, které však pravidelně již 
mají rudimenterní čepel (tab. V. obr. 14). Poševní ouška nejsou vyvinuta. 
Dospělé listy nemají pochev, inserce řapíků vstříčných listů jest však spo- 
jena vjmiklou linií, na které se nacházejí často v nestejném počtu malá 
nektaria anebo lístcčkju Útvary tyto byly velice různě vykládánju Poulsen'^) 
považuje je za trichomové emergence, K. Fritsch®) přijímá na základě svých 
pozorování na bujných výhoncích Samhucns nigra, že se rovnají většímu 
počtir palistů, Velenovský^) kloní se opět k názoru, že jsou to rozdělené 
palisty. Dle U. Dammera®) nalézají se u černého bezu extrafloralní nektarie 
různé hodnoty morfologické a sice; 1. přeměněné palistjy 2. přeměněné 
úkrojky druhého stupně; 3. přeměněné zoubky čepele a konečné snad ještě 
4. výrůstky (excrescence) kmene. 
Že nektarie ty, které jsou ovšem v každém případě stejné hod- 
noty morfologické, nemohou býti povahy palistové, vyplývá již z těchto 
důvodů : 
1. Často scházejí viibec a jejich výskyt dlužno všeobecně 
označiti jako nepravidelný. 
2. Na zimních pupenech jsou řapíky přeměněny v pochvy, které 
nemají jednoduchých ani rozdělených poševních oušek. 
3. Objeví-li se nektaria ta v úhrnném počtu 4 (po 2 na obou stranách 
mezi oběma řapíky), činí ovšem dojem palistů, a to vzhledem k svému po- 
h L u b b o c k, 1. c. p. 224. 
P o u 1 s e n, Om nogle Trikomer or Nektarier, Vidensk. Meddel. fríl den 
naturhist. Foren. i Kj(|)benhavn, str. 265 — 267 (1875). 
3) K. F r i t s c h, Ueber die Eigentúmlichkeiteu auBerordentlich iippig 
entwickelter SchóBlinge des sdíwarzen Plollunders, Oesterr. Bot. Zeitschr. XXXIX. 
(1889), str. 214 — 217, a v Engler-Prantl, Famil. IV. 4 (1891), str. 157. 
“) Velenovský, Srovnáv. morfolog. II, díl. 
^) U. Darnmer, Die extrafloralen Nectarien an Sambucus nigra, Oesterr. 
Bot. Zeitschi-. XL. (1890), stí. 261—204. 
