11 
všude v pruhu obecné. Zvlášť hustou síť tvořívají kolem živců v bílý 
prášek rozpadlých. 
V mikroskopu má hornina ráz brekcie, v níž úlomky původní horniny 
jsou omezen}/ proužk}/ křemennými. Úlomky skládá základní jemnozrnná 
hmota křemenná s většími laločnatými křemeny, jež zhášejí dílem pravi- 
delně, dílem undulosně a nejsou rozpukány. Často chovají uvnitř křemeny 
idiomoríní. Kde se laločnaté křemeny navzájem dotýkají, jsou laloky 
jejich rovnými hranami omezeny, kde se dotýkají základní hmoty kře- 
menné, jsou jemně zoubkované. Křemeny v žilách nikdy nejsou laločnaté, 
ale více méně krystalonomicky omezené. V políčkách základní hmoty 
i v křemenech žil spatřujeme v některých výbrusech místv (obr. 6.) velmi 
hojné šupink}' chloritové, polygonální, šestiboké, většinou laločnaté se zře- 
telným pleochroismem od barvy žluto- 
zelené (kolmo k hraně obrysu šestiúhel- 
níkového) do syté modrozelené (rovno- 
běžně s hranou) a od žluté (J_ 001) do 
zelené (| | 001). Často se kupí v tvary 
heliciticky zkroucené, také bývají kol 
krystalů nahromaděny. Majíce nízkou 
polarisační barvu temně indigovou a lom 
značně wšší křemene, dávají v konver- 
gentním světle temný kříž a jsou opticky 
positivní. 
Živce v základní hmotě se objevu- 
jící zdají se většinou starobylými, jsoii 
idiomorfně omezené a poněkud ohlodané 
s vnitřkem rozloženým. V několika pří- 
padech jsem pozoroval rozpuklý lamel- 
lovaný plagioklas, jehož části se podle 
pukliny pošinuly. Jest čerstvého vzhledu, zcela průhledný, maje málo 
uzavřenin, z nichž některé nejsou ve směru lamell, což nasvědčuje, že je 
Irovotvarem z původní amfibolitové břidlice vzniklým .i'^) Náleží k albitu, 
maje menší index lomu než křemen, a úhel, který lanrelly svírají na 
obě stran}/ se směry zhášení, jest 16®. Jiné živce uvnitř políček prozradí 
se velikjan množstvím uzavřenin, takže při obyčejném světle ihned ostře 
vystupují; mají uzavřeniny v přímých řadách rovnoběžných. Náleží podle 
všeho původnímu orthoklasu. 
Živce i křemeny v políčkách výbrusů zhášejí undulosně vyjma kře- 
Ineny, které jsou průřezy žilek a mají obrys}^ dosti nepravidelné. Na nich 
11) Výskyty podobné nazval Hochstetter (1. c. str. 790) serpentinem, tvrdě,, 
že provázejí pruh. Vytýká tři naleziště: Osek (Hoher Bogen), Kramolín a Hazlov. 
Má za to, že genetický vztah mezi oběma nelze prokázat!. 
1-) cfr. Rosenbusch: Mikroskopische Physiographie der Mineralien und 
Gesteine, 1905, I., 2, str. 372. 
XXX. 
