19 
Mnoho je kamení, jež makroskopicky zdá se čistým křemenem. Jak 
daleko zde pokročil pochod zkřemenění, ukazuje obr. 9. Mosaika políček je 
téměř jen z křemenů, toliko místy objeví se šupinky zbarvující se methylovou 
violetí, ještě vzácnější jsou mosaiky, barvící se violetí v celém rozsahu. 
Takové mívají obrys čtrňhranný, podobný průřezu živců více méně idio- 
inorfních a žilkami křemennými druhotně roztrhaných. Uzavřenin v kře- 
menech je hojně jako všude jinde v pruhu, křemeny pak jsou víc laločnaté. 
O splývání kontur droboučkých křemenů v mosaice platí totéž, co řečeno 
bylo při popisu kramolínských. V puklinách je hojně rzi, také výkvěty wadu 
jsou přítomii}^, ač ne tak hojně jako v nalezištích jižnějších. Psilomelan 
odtud uvádí již r. 1840 Z i p p c^®) ve svém přehledu nerostů českých. 
-. 1 : t- 
Pohledneme-li zpět na celý popsaný pruh, shledáme, že Hoch- 
s t e t t e r ů v popis třeba doplniti tímto. Vedle kamení žlutavého a čer- 
venavého hojně se též objevuje kamení nazelenalé, ale stejné struktury, 
jehož nelze považovat! za serpentin. Krystalové povlaky nejsou tak vzácné. 
Také větu o nedostatku vedlejších součástí třeba opraviti v ten smysl, že se 
místy vysk^duje hojn}-' pyrit, mnoho muskovitu (sericitu) a zelenavých ne- 
rostů skupiny slíd a chloritu i zelenavého apatitu, sem tam Zachovalý, pravi- 
delně však v prášek rozpadlý živec, výjimkou čerstvý, druhotný. Správná 
jest věta Hochstetterova, že v jižní třetině Českého Lesa buduje 
pruh rozhraní mezi rulou (svorem u Šitboře) a amfibolitovými horninami, 
avšak sluší ji doplniti tak, že obyčejná břidlice amfibolitová velmi často 
přestupuje pruh i v této jižní části (častěji ještě než uvádí Katzer 
a spec. mapa geologická, Laubem doplněná), tedy podobně jako shledal 
H o c h s t e t t e r na s. potoka Pivoňky a severně Přimdy. Správnější 
však jest udání Hochstetterovoo svoru u Šitboře než spec. mapy 
geologické, která tam má amfibolitovou břidlici zakreslenu. 
Přibližně stejná poloha vrstev ruly, pruhu a amfibolitové břidlice 
spolu s jich vzájemným střídáním zdánlivě potvrziijí starou koncepci 
Hochstetterov 11 ,^'^) že jsou všecky aequivalentní a že tedy pruh 
z většího dílu (až na části k rule přilehlé, kde i stopy sedimentu jsem 
objevil) není než varietou amfibolitových hornin v končinách, kde se 
magma scezováním rozčlenilo v kyselé a basické. 
Nelze se diviti, že hranici tuto, ovšem ne veskrze, zvolili k projevu 
dislokační síly činitelé tektoničtí. Jaké pohyby se udály, nelze z pozorování 
pruhu samotného usouditi, ani o době nic ještě říci nelze. Také je možná, 
že žádný pohyb nenastal a síly, jež v okolí přivodily břidličnatost stejně 
orientovanou, v pruhu překonaly soudržnost krystalů a rozdrtily je. Když 
1 ®) Verhandlungen der vaterl. Gesellschaft des bohm. Museums 1840, str. 45. 
”) 1. c., str. 790, 798. 
o* 
XXX. 
