•21 
Že se v obou těchto horninách, křemenci pruhu i buližnících netvořily 
žilky prosakujícími vodami povrchovými (až snad na dutiny krystaly vy- 
ložené), v}^svitne nejlépe, srovnáme-li výbrusy s výbrusy sladkovodního 
křemene z okolí Paříže. V těchto vždy individua více méně nedokonalá 
vyrůstají ze stěn dutin (ulit plžů) a kolmo k nim. Když se usazoval křemen 
rychleji, nevznikly zřetelné krystaly, nýbrž vrstvy vzrůstové, jichž různé 
zbarvení bylo podmíněno přimíšeninou kolujícího roztoku. Takových 
vrstev jsem nikde v pruhu nepozoroval ani v buližnících. Také jemnozrnný 
křemen je ještě drobnější než v buližnících, tudíž daleko jemnější než 
v pruhu. 
Hlavní úlohu tedy měly podle všeho vody z hlubin vyvírající asi toho 
druhu, jaké nyní v thermální čáře pokrušnohorské z puklin žuly prýští. 
I kdyby měli pravdu L e p s i u s‘'^*) a S t u t z e r že vod}/ karlovarské 
nejsou juvenilní, ale vody svrchní, do hlubin skleslé a opět s látkami roz- 
puštěnými drahami určitými vystupující, přece nutno hledati místa, kde 
vzaly nadbytek kysličníku vápenatého, sodnatého, draselnatého i hořeč- 
natého, a kde za ně usadily náhradou kyselinu křemičitou vzatou horninám 
kyselejším. Myslím, že pruh náš spolu s pruhem bavorským a s buliž- 
níky českého praekambria byly v dávném genetickém spojení s liniemi 
thermálními. 
Námitky proti Lehmannovu odch 3 /lnému názoru o sekreci ky- 
selin}" křemičité z nejbližšího okolí vlivem tlaku, jíž vysvětluje vznik pruhu 
bavorského, byly vysloveny autorem r. 1910.“®) Nelze však také souhlasiti 
pro český pruh s domněnkou W e b e r o v o u,^'') že je křemen pruhu 
zplodinou čistě magmatickou, a slída jemnozrnná i chlorit že jsou zbytky 
hlinitých břidlic do hluboké a poměrně tenké vrásy stlačených, aplitem 
bezslídným zdola proniklých a tak zkřemenělých. Není u nás korrodované 
brekcie, v mosaikách chybějí jemnozrnné živce a scházejí také kontaktní 
nerost}'. Jak vysvětliti dále takto mosaiku křemennou v obrysech po jiných 
nerostech? 
Oba autorové snují závěry svoje na základě zkoumání pruhových 
břidlic či haelleflint, felsiticky celistvých odrůd hornin, které ponenáhlu 
v Bavořích v pruh přecházejí. Těch však až na skrovné výjimkv'-®) u českého 
II. tř. č. 29. 1904, str. 7 a n.) popisuje v světlém buližníku z lomu pod sv. Vojtěchem 
u Mirošova též útržkovité zbytky původní břidlice, složené z jemnozrnné směsi 
chloritu, zvětralého živce, křemene a leukoxenicky proměněných rud. 
-^) L e p s i u s ; Notizen zur Geologie Deutschlands. Notitzblatt d. V. f. 
Erdkunde u. d. geol. L.-A. in Darmstadt, 1908, IV., 29, str. 4 a n. r 
O. Stutzer: Juvenile Quellen. Internát. KongreB, Dússeldorf 1910, 
IV., předn. 21. 
-®) 1. c., str. 6 a n. 
^^) M. Weber: Das geologische Profil Waldkirchen-Neureichenau-Haid- 
múhl. Geogn. Jahreshefte Múnchen 1910, Studien an den Pfahlschiefern, tamtéž. 
-*) Autor: Okolí České Kubice, 1910, str. 18. 
XXX. 
