(i 
současné objevení se zoosporangia a trvalé cysty v jediné buňce. Jestliže 
však přijmeme, že trvalé cysty vznikají pouze po pohlavní kopulaci, 
snadno si pak vysvětlíme, proč v téže kořenové zóně vedle sebe mohou 
býti přítomny zoosporangia a trvalé cysty. Parasiti, kteří nenalezli pří- 
ležitosti ku kopulaci, přeměňují se v zoosporangia, ti, kteří se kopulovali, 
vytvořují trvalé cysty. Přes to je možno přijímati, že kopulace sama může 
býti vzbuzena zevními okolnostmi anebo jimi podmíněna, tak že k ní do- 
chází jen za určitých podmínek, Odtud b}'lo by možno si vyložiti, proč 
v některých zónách kořenových převládají zoosporangia (tab. obr. 4 — 6) 
v jiných však trvalé cyst}/ (tab. obr. 1). 
Bylo řečeno, že v cystách nalézáme jádra zaškrcená, anebo 
dvě blízko sebe ležící. Jestliže v předcházejícím odstavci tento zjev 
jsme vyložili ve prospěch názoru o pohlavním vzniku cyst, třeba 
přiznati, že b}/ byl myslitelný ještě jiný výklad. Mohli bychom 
se totiž domnívati, že se jádra cyst dělí přímým způsobem, jak 
se to udává pro cysty rodu Synchytrium. Mně však se tento vý- 
klad nezdá býti přijatelným, neboť v cystách, které ležely ve visuté 
kapce po tři týdny, stále ještě bylo možno stanovití buď jen jedno 
jádro, nebo nejvýše jádra dvě. Kd}'by šlo o přímé dělení, mohli 
bychom očekávati, že za tu dobu v cystách se objeví větší počet 
jader. 
Pozoruhodný je zjev, že Olpidium Salicorniae žije téměř výhradně 
v hvpodermálních buňkách kořenových. O tom nejlépe lze se přesvědčit! 
na příčných řezech skrze kořeny (obr. 1, 7, 18). Cizopasník hostitelské 
buuk\/ nikdy nedráždí k buněčnému dělení. Za to však způsobuje jejich 
hypertrofii, která je většinou velice nápadná (obr. 1, 7, 23, tab. obr. 1, 2, 
4 — 6). Infikované buňky vzrostou značně ve směru radiálním i tangenti- 
álním, takže od sousedních neinfikovaných buněk velikostí svou značně 
se odchylují (obr. 23). 
Od tohoto zjevu, že totiž cizopasník způsobuje silnou hypertrofii 
infikovaných buněk, shledal jsem jen málo výminek. Ty se vztahoval}/’ 
předně na zóny kořenové, které byly již v době infekce vyrostlé. To lze se- 
znat! podle značné délky buněk (obr. 24). Zpravidla totiž infikuje cizo- 
pasnik kořen^■ nedaleko za jejich vrcholem, asi v první polovici zóny pro- 
dlužovací. Následkem této infekce buňkv infikované ve směru radiálním 
a částečně i tangentiálním částečně se zvětší, ale délka jich zůstane ne- 
patrná, z čehož lze souditi, že infikovaná zóna svůj vzrůst do délky za- 
stavila (tab. obr. 1). 
Druhá výminka týkala se buněk, které leží pod hypodermem. Někdy 
se totiž stane, že i do těchto buněk cizopasník vnikne (obr. 19, 21). Pokud 
jsem pozoroval, nezpůsobuje v nich nikdv hypertrofii. Infikované buňky 
zůstávají úzkými a dlouhými a jejich tvar jeví také trvalé c}'sty nebo zoo- 
sporangia v nich se nalézající. 
XXXI. 
