ROČNÍK XX. 
ČÍSLO 34. 
TŘÍDA II. 
Příspěvek 
k theorii Einthovenova strunového galvanometru. 
Napsal 
])r. Augustin Žáček, 
assistent č. u.iiversity. 
(Se 2 obr. v textu.) 
(Předloženo dne 27. října 1911. 
Část theoretická. 
Úkolem prvé části této práce jest theoreticky odvoditi vztah mezi 
intensitou proudu procházejícího vláknem galvanometru Einthovenova 
a výchylkou vlákna z polohy nullové. 
V části experimentální ukážeme, že pozorování, jež jsem provedl na 
improvisaci Einthovenova galvanometru, vztah v prvé části odvozený 
potvrzuji. 
Při odvozování omezíme se pouze na prvé přiblížení, supponujíce 
vlákno bez vážné, úplně ohebné; později budeme přilili žeti i k tomu pří- 
padu, když tato podmínka splněna není přesně, avšak přece aspoň při- 
bližně. Rovněž na zahřátí vlákna procházejícím proudem nebylo bráno 
zřetele. 
V homogenním magnetickém poli intensity Sp budiž kolmo na silo- 
křivkách pole napjato bez vážné, úplně ohebné a pevné, vodivé vlákno 
délky 2 d. 
Položíme (viz obr. 1.) pravoúhlý, koordinatní systém tak, že osa Z 
prochází vláknem, osa Y má směr silokřivek pole, a rovina A''Y prochází 
středem vlákna, kolmo na ně. 
Prochází-li vláknem proud intensity i (měřeno v absolutních jednot- 
kách elektromagnetických) , podléhá každý jeho element od pole pondero- 
motorické síle kolmé na směr pole a na směr vlákna, jež způsobí, že vlákno 
Rozpravy: Roč. XX. Tř. II. Čís. 31. 1 
XXXIV. 
