9 
nenastávaly nahodilé variace v odporu a tak i v intensitě proudu pro- 
tékajícího vláknem, odváděn proud tenkým drátkem měděným (0-0150 mm 
v průměru), který b}d jednak přiletován k olověnému závažíčku, jednak 
k tyčince nesoucí kladku. Délka vlákna 2 d jest přesně rovna vzdálenosti 
spodního konce zářezu od středu kladk}'', dá se pomocí šroubů A, B měniti, 
a na škálách přímo odečítati. 
Práce s drátky tak jemnými byla velmi obtížná. Poněvadž drátky 
tažením velmi ztvrdly, nesmí se konec pustiti, jinak by se celý drátek 
stočil v zamotané spirály, jež nelze rozvinouti. Proto vždy předem od- 
měřen potřebný kus drátku, a na jeho konce přilepeny malé kousky 
vosku, čímž se zamotání zabránilo. Při letování drátků neocenitelné služby 
konala měkká letovací pasta Tinol. Při tomto zařízení bylo Lze jednotlivé 
konstanty snadno měniti a měřiti: intensitu pole změnou intensity magne- 
tisujícího proudu v cívkách elektromagnetu, délku vlákna změnou vzdá- 
lenosti tyčinky F a kladky G. Pro změnu napjetí 5 způsobovaného olo- 
věným závažíčkem bylo nutno vždy celý apparát rozebrali a závaží vy- 
měnit i. 
Magnetické pole měřeno ballistickou úchylkou galvanometru systému 
ďArsonvalova od firmy Siemens a Halske v Berlíně; v dalším jest intensita 
magnetického pole ^ vždy udávána ballistickou výchylkou, jíž jest liměrna. 
Zkušební cívečka byla zasazena do otvoru v lepenkové destičce těsně mezi 
desk}/ a vždy do stejného místa zasahující. Od této destičky vedena přes 
kladky šňůra k pozorovacímu dalekohledu, takže bylo lze jedinému pozo- 
rovateli současně cívku z pole odstraniti i současně pozorovati příslušnou 
ballistickou výchylku v galvanometru. Pro pozorování výchylky vlákna 
byla v obou železných deskách uprostřed pilkou vyříznuta horizontální 
štěrbina, vysoká, 8 mm dlouhá; obě štěrbiny při sestavení celého 
apparátu byly přesně proti sobě. Výchylka vlákna odečítána Zeissovým 
odečítacím mikroskopem (asi stokráte zvětšujícím) s mikrometrickou 
škálou v okularu; mikroskop namontován na pevné rameno elektro- 
magnetu. 
Aby snad vnější vlivy nepůsobily rušivě při pozorování výchylky 
vlákna, byly štěrbiny v deskách přikryty lístky slíd}-', mezera mezi deskami 
zalepena na okraji desek papírem. 
Proud procházející vláknem galvanometru měřen milliampěremetrem 
od fy. Weston shuntovaným tak, že 1 dílek škály milliampěremetru rovnal 
se 1-097 milliampěrů. 
Při vlastním měření bylo nutno omeziti se na výchylky malé (až 
0-25 mm), ježto při větších výchylkách přicházely nepravidelnosti, jež 
bylo těžko odstraniti (na př. vlákno neustále kmitalo). Při těchto malých 
výchylkách, jak se ukázalo, bylo lze ve formuli pro intensitu přestátí na 
prvém členu, t. j. užívati formule 
, _ , 
(í» + ■ ’ 
XXXIV. 
