14 
tremní možné zjevy na kličkách angažovaných, nýbrž nechali jsme zjevy rozvíjeli 
se zvolna v etapách. Etapový postup při experimentováni blíži se, myslím, nejspíše 
dějům inkarceračnim u člověka, ježto i tu jednotlivé propulse obsahu trvají krátce 
a neprovádějí zpravidla dílo rázem. Za to však vidíme, že se přerušováním přítoku 
při pokusech zpravidla děj se rozvíjející uzavírá, a že nová injekce začíná vyvolá- 
vali změny na jiném místě nežli tam, kde v^v předchozí injekce ustal. Tak při druhé 
injekci neotáčí se dále odvodně rameno uskřinuté kličky, nýbrž přívodná klička se 
zvětší na úkor uskřinuté a uskřinutá přitáhne zase 6 cm z odvodně. Různost následků 
těchto dvou injekcí, krátce po sobě následujících, není důkazem o nesprávnosti snad 
postupu při pokusu. Naopak. Vždyť ku konci druhé injekce jsme zjistili již vedle 
přesunutí částí kliček zároveň postupně větší a větší otáčení odvodného ramene 
uskřinuté kličky konvexitou k mesenteriu ramene přívodného téže kličky — zjev 
analogní úkazu při prvé injekci. Třetí injekcí nevyvoláno další otáčení odvodného 
ramene uskřinuté kličky, nýbrž opět posunuti as 1 cm z uskřinuté na přívodnou. 
Nepatrné posunutí to stačilo, by se bez patrné další změny na odvodném rameni 
zjednal volný přítok do kličky odvodně. 
Z uvedeného vídno, že přerušování přítoku roztoku fysiologického do střeva 
jest výsledkem 3 injekcí již úplně opodstatněno. Způsobem tímto se pochod vý- 
zkumný rozkládá v oddíly, v nichž se zračí sice střídavý účin na zúčastněné kličky 
střevní, ale konečným cílem jeho jest přece vždy jen zjednati co nejúčelněji obsahu 
volný odtok z přívodně do uskřinuté a odtud do odvodně kličky. 
Jakmile uvedenými změnami polohy kliček dosaženo průchodnosti do odvodně 
kličky, nedal se již průchod uzavřití tak snadno ani přerušováním injekcí ani zvět- 
šenou konstrikcí v brance. Teprve zvýšeným zatížením branky na A g uzavřena 
klička uskřinutá; k uvolnění uzávěru tohoto již nedošlo, ježto přívodná klička pře- 
táhla sice ještě z uskřinuté 1% ale pak sama praskla. 
Pokus náš končí vlastně zjednáním odtoku z uskřinuté do odvodně kličky. 
Druhý díl pokusu, založen}'^ na zvýšené konstrikci v brance, vyvádí nás již z rriezí 
pravděpodobné možnosti konstrikce střeva; za obyčejných poměrů by totiž stěží 
as kdy došlo k sevření střeva v brance kýlní Ag či k rozpětí střeva z vnitř proti 
brance tak vysokým tlakem intraintestinalním. 
Prvý pokus náš dovodil celkem, že široká branka konvex-konkavní 
jest příznivou mechanismu přesunutí částí kličky uskřinuté neb odvodně 
spolu s různě velkým otáčením odvodného ramene kličky uskřinuté. 
2. pokus: 
Jaké byly poměry při konstrikci vyšší části ilea téhož psa v brance ellipsoidní 
16 mm široké, vážící 2P8 g a zatížené Yo kg? Přívodná klička prodloužila se vtlače- 
ným roztokem íysiologickým z 15 na 26 cm; druhým teprve vtlakem vnikl roztok 
do uskřinuté kličky, jež se tím prodloužila z 10 na 16 cm, ale zároveň přetáhla k sobě 
z odvodně 1 cm délky. Při druhém vtlaku udržel se tudíž uzávěr na odvodném rameni 
uskřinuté kličky, ačkoliv se stlačená stěna její mohla při tom z části protáhnouti 
orálně. Přesunutí části odvodně kličky bylo umožněno přítokem nového obsahu; 
tím se zvýšila tažná síla uskřinuté kličky na potřebnou míru. Přerušením toku se 
komunikace mezi kličkami jako obvykle — uzavřela a poměry se změnily potud, 
že při opětné injekci přetáhla přívodná klička 2 Já cm z uskřinuté. Následujícím pře- 
rušením přítoku uzavřelo se na okamžik znovu lumen střevní v brance, ale příštím 
vtlakem povytáhla opět přívodná z inkarcerované Ji cm délky. Nato se udržela 
komunikace do uskřinuté a roztok do ní vnikající prodloužil ji na 25 cm. Na pře- 
chodu do odvodně se nyní sice udržel na krátko uzávěr, ale při následujícím vtlaku 
uzávěr povolil, a roztok odtékal konečně z přívodně souvisle až do odvodně. 
XXXVII. 
