3 
teplotách nad 130° (nej příznivější teplota pro destilaci diethylestheru 
•asparagové kyseliny) snižuje citelně výtěžky. Jest-li že se zmýdelnění 
■esthenr, vařením s vodou prováděné, neprovede okamžitě po destilaci 
nejméně pětihodinným varem, vzniká pozdějším varem s vodou temně 
zbarvený špatně krystalující syrup, který jen malé množství asparagové 
kyseliny obsahuje. 
V žádném z velice četných estherifikací asparagové kyseliny, destilací 
vzniklého diethylestheru a zmýdelněním na volnou kyselinu asparagovou 
nebylo získáno více než 58 •.S®/,, původně použité kyseliny. Ba v případu 
kdy destilován vzniklý diethylesther při 140° získáno zpět jen 39-5°/g, 
destilací při 150° dokonce jen 36-5°/o původního množství kyseliny. Rozdíly, 
které při jednotlivých estherifikačních pokusech Abderhalden-Weil-ových 
byly jimi zjištěny, poukazují však k tomu, že hraje také zručnost při estheri- 
fikaci význačnou úlohu. Celkem tedy získali zpět uvedení autoři doposud 
používanou methodou estherifikační v nej příznivějším případě 55% 
původně použité kyseliny v čistém stavu. Většinou však obnášel výtěžek 
pod 50% původního množství ba také jen i 36%. 
K porovnání těchto výsledků s praktickým stanovením asparagové 
kyseliny estherifikační methodou v hydrolytických produktech bílkovin, 
které bylo již pro většinu dostatečně přístupných bílkovin provedeno, 
dlužno si uvědomiti, že při většině provedených hydrolys estherifikováno 
bylo než jednou oproti třikráte opakované estherifikací při informačních 
pokusech Abderhalden-Weil-ových, kteří nad to pracovali s úplně čistým 
jedincem, za podmínek pro jeho zpětné získání co nej příznivějších. Množství 
čisté asparagové kyseliny, které se získá z celého musea látek, hydrolysí 
bílkovin minerálními kyselinami, bude oproti případu na jediné asparagové 
kyselině studovanému ještě mnohem menší, poněvadž přistupuje tu při 
celém postupu isolace vliv ostatních látek jak při estherifikací, destilaci, 
zmýdelňování tak i při krystalisaci. Konečně záleží také na množství aspa- 
ragové kyseliny vznikající hydrolysou dotyčné bílkoviny; budouť při jinak 
stejném množství výchozí bílkoviny ztráty v případech, kdy bílkovina skýtá 
jen poměrně malé množství asparagové kyseliny percentuelně mnohem větší 
než v případech kdy vzniká ve větším množství, ba může se státi, že při 
malém množství se vůbec přítomnost přehlédne neb ,, nestanoví". 
Na základě výše uvedeného došel jsem k závěru, že v dnešní literatuře 
uváděné množství kyseliny asparagové, vznikající při hydrolyse bílkovin 
minerálními kyselinami nejsou ani hrubým měřítkem pro jejich skutečné 
množství. Již i předpoklad Abderhalden-Weil-ův, že representují v nej- 
příznivějším případě sotva 60% skutečné hodnoty její, dlužno považovat! 
za příliš nízký a zvláště v oněch případech, kde jedná se o percentuálně 
malé množství její. 
Nepřesnost stanovení asparagové kyseliny estherifikační methodou 
poskytla netoliko v rukou různých autorů různé výsledky, nýbrž i tentýž 
1 * 
XXXVIII. 
