2 
mohly působit! rcservní látky v listu nahromaděné i asimiláty v něm 
během regenerace vytvářené. Regenerující list adventivní prýty nejen 
vytváří, nýbrž také vyživuje a odtud pochopíme, proč s jeho kvalitou 
musí býti ve spojení také kvalita regenerátů. 
V pokusech, jež jsem (1911) provedl s druhem Streptocarpus Wend- 
landii, byly však pupeny na isolované čepeli vzniklé po nějaké době od- 
říznuty, takže samostatně dále rostly. I mohly chemické svoje složení 
samostatně npraviti, a mohli bychom se domnívati, že jmenovitě poměr 
množství fotosyntheticky vzniklých asimilátů ku množství nerostných 
živin, kterýž v první době vývoje prýtů byl pod vlivem mateřské regene- 
rující čepele, mohl během dalšího samostatného života adventivního 
prýtu podstatně býti změněn. Vždyť objem i váha isolovaného prýtu ně- 
kolikráte se zvýšila během jeho samostatného života, měl možnost samo- 
statně asimilovat! i z půdy nerostné živiiry bráti. Přes to lišily se adven- 
tivní prýty od semenáčů tím, že přicházely záhy do květu. 
Dle názorů K 1 e b s e m hájených mohli bychom zjev tento vyložit! 
tak, že regenerující čepel utvářila vnitřní podmínky regenerovaných 
prýtů tak, že se její vliv i na isolovaných prýtech dále projevuje. M o n te- 
rn a r t i n i (1910) vyjadřuje analogické případy tak, že počátečný způsob 
výživy rostliny vtisknje její živé hmotě určité specifické vlastnosti, které 
určují její čivost oproti zevním podnětům během dalšího jejího života. 
S tohoto stanoviska lze pochopit! také výsledky mých pokusů. Vzniká-li 
na isolované čepeli prostředně vyvinuté, ale ještě ne ke květu zralé, adven- 
tivní prýt, jenž s regenerující čepelí delší dobu zůstává ve spojení, vtisknje 
mu regenerující čepel vlastnosti, které se udrží trvale v adventívním 
prýtu i po jeho isolaci a projeví se na př. v tom, že adventivní prýt dochází 
dříve do květu než-li stejně stará rostlina ze semene vypěstovaná. 
Je otázka, zda-li vlastnosti vtisknuté regenerovanému prýtu čepelí 
mateřskou nebylo by možno změniti a sice bud určitým způsobem kultury 
(zvláště výživy) adventivního prýtu anebo včasným jeho oddělením od 
mateřské čepele. K takové možností poukazují jmenovitě pokusy, které 
právě Dostálem (1911) byly uveřejněny. Dostál ve své pozoru- 
hodné práci ukázal, že isolované přesleny listů u Circaca, pokud jim byly 
ponechány jich lupeny, vytvářejí prýty úžlabní, jež se jeví bud jako šla- 
houny anebo jako květní piýty, po případě jako přechodní formy podle 
toho, zda-li přesleny pocházejí z base, prostředku nebo vrcholu rostliny. 
Ale všecky přesleny, kterým byly listy podpůrné uříznuty, vyrůstají bez 
ohledu na místo, z něhož pocházejí, v prýty čistě vegetativní a lupeny 
opatřené. Jsou-li tu indukovány úžlabním pupenům nějaké vlastnosti ze 
strany listu podpůrného, mohou snadno býti změněny, na př. tím, že pod- 
půrný list je uříznut nebo zatměn, takže nemůže pupeny vyživovat! svými 
asimiláty. 
Odtud lze donfati, že snad také u Streptocarpus Wendlandii by bylo 
možno odstranit! nebo změniti vliv regenerující čepele, kdyby adventivní 
XXXIX 
