11 
Ostatní adventivní piýty jsou malé, jsou opatřeny teiminálním 
pupenem květním a jedním šupinovitým listéncem sedícím na ose. 
Třetí, apikální část čepele nesla deset čistě vegetativních prýtň 
adventivních s čepelí dlouhou až 1,5 cni (obr. 2F). 
Pokus tento dokazuje velmi instruktivně, že povaha regenerátů 
může býti rozmanitá podle vzdálenosti regenerující části čepele od base 
celé čepele. Basální části čepele regenerují v celku slabě, ale za to vytvořují 
hlavně fertilní prýty adventivní. Prostřední části regenerují silněji, vytvo- 
řují budto čistě fertilní regeneráty anebo prýty přechodní, které velmi 
záhy květy zakládají, ale vedle toho také lupenitou čepel vytvářejí. Api- 
kální části čepele vytvářejí pouze vegetativní prýty adventivní, které 
očividně mnohem později do květu by dospěly. Jednotlivé zóny nejsou 
od sebe ovšem přesně odlišeny, jak to ostatně dokazuje již existence 
přechodních prýtů. Rozdíly v povaze regenerátů nebyly zde způsobeny 
rozdíly ve velikosti regenerujících kusů čepele. Neboť ku př. kus E regene- 
rující čistě fertilní adventivní prýty nebyl větší než kus F regenerující 
vegetativně. 
To však lze potvrdili ještě pokusem, kde celé křídlo čepele zasadíme 
a necháme regenerovati. Tak bylo rostlině dne 4. 4. 1909 vyseté dne 9. 11. 
1908 uříznuto křídlo čepele řezem těsně vedle středního žebra vedeným. 
Druhá polovina čepele byla ponechána ve spojení s rostlinou. Dne 8. 12. 
je čepel zakořeněna, druhá část rostliny má na basi na straně odříznuté 
čepele malou nově vyrostlou polovinu čepele. Dne 2. 1. 1909 má tato 
rostlina již základ květenství. Isolovaná čepel ještě nejeví regenerátů, 
kořenů je nejvíce vytvořeno na basální polovině. Dne 13. 2. 1909 má 
isolované křídlo na 9. žebru postranním (od base počítaje) adventivní 
prýt 2 cm vysoký s listéncem a terminálním květním pupenem (obr. 3.). 
Na basi 10. žebra je prýt přechodní, jenž nese zřejmou čepel a terminální 
květní pupen, na 11., 12. a 13. žebru sedí různě veliké čistě vegetativní 
pupeny. Zcela podobně chovaly se jiné čepele, z nichž jedna je na př. 
v obr. 4. znázorněna. Vždy bylo zřejmě viděti, že se objevují kořeny hlavně 
v basální části čepele, dále že prýty adventivní jenom asi ve druhé čtvrtině 
čepele (od base počíta’e) se zakládají. Pupeny, které byly nejblíže k basi 
čepele položeny, byly čistě reproduktivní, následovaly pak přechodní 
pupeny, konečně byly nejvýše založeny čistě vegetativní pupeny. 
Dosavadní pokusy ukázaly, že kvalita regenerátů závisí na stáří 
rostliny, na místě, kde se regenerát zakládá a na velikosti asimilační 
plochy regenerující čepele. Ve mi vhodně doplněny byly tyto pokusy 
dalšími pokusy, v nichž zkoumán vliv osvětlení na kvalitu regenerátů. 
Viděli jsme, že lze přiměti regenerující čepel, aby vytvářela místo fertilních 
prýty vegetativní, když ji rozřežeme na kusy dost malé. Také bylo již 
vytčeno, že tento zjev by mohl souviset! budto se zmenšením asimilační 
plochy a tím také asimilace anebo s traumatickým podrážděním. Že tu 
připadá asimilaci hlavní význam, dokazují tyto pokusy. 
XXXIX. 
