18 
V intaktní rostlině proudí zajisté největší část asimilátů k basálnímu 
meristému, kde jsou částečně zpotřebovány. Minerální živiny se bezpochyby 
pravidelněji rozšiřují v celé čepeli, kteráž přece v celém svém rozsahu 
přibližně stejně transpiruje, ač i tu meidstematická část basální velké 
množství některých solí, zvláště těch, které S, P a Mg obsahují, zpotřebuje 
a na sebe proto strhuje. Že tu není třeba přijímatí podstatné rozdíly kvali- 
tativní mezí látkami, jichž je třeba k vytvoření fertilních a vegetativních 
prýtů, dokazují dle mého názoru prýty přechodné. Stačí přijímati, jak to 
Dostál (1911 str. 38) činí, materiál složení nutného k vytváření květů 
anebo takového, jež podmiňuje vytváření částí vegetativních. Jde-li, 
uhlohydráty 
jak Klebs myslí, o poměr — ^ , jsou myslitelný mezi případy 
mmer. živiny 
extrémními všecky možné přechody. 
Je také možno, že malá schopnost regenerační, pokud se týče vytvá- 
ření adventivních pupenů mladých částí čepele, souvisí s extrémním slo- 
žením živných látek. Má své analogon v mých pokusech (1911) o regene- 
rační schopnosti mladých a starších listů u Streptocarpus caulescens. 
Zdi normálních okolností vytváří každé individuum u Streptocarpus 
W endlandii nejprve velikou lupenitou čepel, na jejíž basi se konečně za- 
kládá květenství. Tak děje se také u vegetativních prýtů. Naproti tomu 
za určitých okolností jsou vytvářeny prýty, které ihned ku květení pře- 
cházejí a místo obvyklé čepele listové pouze šupinovitý listen vytvářejí. 
Oba znaky spojené na rostlině ke květení zralé za obyčejných okolností: 
Čepel listová ; — květenství, zde jeví se od sebe býti oddělenými. Máme tu 
příklad odštěpení dvou za obyčejná spojených znaků, jak také v některých 
případech se Klebsovi dosíci podařilo. Tento zjev mohli bychom 
také tak vyjádřiti, že je zde vytvoření čepele potlačeno, zabráněno ně- 
jakými faktory. Zabraňovací faktor spočíval by zde ovšem v určitém 
složení stavebního živného materiálu. Že jsme oprávněni přijímati ně- 
jaký více nebo méně zabraňovací faktor, vyplývá z přít omnosti pře- 
chodních forem v různém stupni vyvinutých. Jimi je také dokázán různý 
stxipeň zabraňovacího působení. 
žabraňovací činitelé nyní také v náuce o dědičnosti se objevují. 
A že zavedení tohoto pojmu je velmi užitečné, dokazují mezi jiným práce 
Nilsson-Ehle (1909, 1911). Jsem přesvědčen, že náuka o dědičnosti 
mnohé poučení by mohla čerpati z výsledků experimentální morfologie, 
zvláště pokud se týká korelací. Tyto ukazují, že morfogenetické pochody 
lze potlačiti nebo rozštěpiti a v nové kombinace uvésti za pomoci faktorů, 
které spočívají na pochodech výživy anebo na hmotném složení rostliny, 
resp. její jednotlivých částí. Lze očekávati, že ve mirohých případech 
takovéto čistě fysiologické faktory, pro které netřeba přijímati nějakých 
specifických hmotných nositelů, nastoupí na místo domnělých jednotek 
dědičných. 
XXXIX 
