4 
c) o {■ — 10) v pólu (obr. 3.), hlavní poledník jest zóna orthodiagonalní; 
posice tato volena byla celkem zřídka, spíše jen výjimečně. Při změřené 
distanci 6c resp. 6a jsou hodnotami gjg a taktéž sférické trojce dobře 
určeny. 
d) b {0 cc) v polil (obr. 4.), t. j. orthodiagonální zóna jest v aequa- 
toru. Hlavní poledník jest zóna vertikální [ba]. Jak z výkresu patrno, 
jest í >4 = (9Q0 — rj), = (90“ — lo) tabell Goldschmidtových. 
L e w i s^) rozeznával na krystalech miargyritu 7 různých typů; 
1. Obyčejný typ Braůnsdorfský: velké a, o, c, menší plochy d, s, t. 
Plochy poslednější, promítajíce se s analogickým pásmem zadním dolením, 
podmiňují klínovité ukončení na pólech osy f). Plochy pásma d s t bývají 
někdy zřetelně vyvinuty, značně široký, nebo hustě rýhovány a v sebe 
přecházející. 
2. Vedle ploch pásma souměrnosti jsou vyvinuty i velké plochy |. 
2). a o c veliké, d g postejné; habitus tento upomíná na krystaly 
soustavy rhombické. 
4. Pásma [if s / ] a z k ť] jsou velmi vyvinutá. Vedle nich bývají 
a; nebo ji, po případě obojí. 
5. Velikou basí jest typ basalně tabulkovitý. ' Zóna [o p g] pře- 
vládá nad [ťfs/]. 
6. Habitus t. zv. Kenngottitový: Basis veliká, ostatní plochy jsou 
vesměs malé a náležejí zóně [o p g] resp. \_d s ť\. 
7. Malé krystaly, omezené dobře vyvinutými plochami o a. b, s ve- 
likými plochami g. a má podobu trojce, c chybí, zóna [d s ť] jest podřízeně 
vyvinuta. 
Krystalky, jež jsem měřil, a jež jsem viděl vyobrazeny v literatuře, 
rozdělil bych co do habitu ve tři skupiny: 
1) Z. f. Kr. VIII. 1884. 355. 
I. 
