28 
16, 7 84, 79, 80, 70, 146, 127, 53, 92, 57, 44, 90, 73, 52, 41, 48, 72, 51, 37, 48, 
61, 32, 27, 28, 24, 18, 20, 13, 10, 11, 16, 19, 11, 16, 17, 17, 9, 15, 12, 3, 16, 6, 
16, 3, 9, 8, 1, 2, 2-5, 7, 8, 1-5. U exempláře 6. 46, 65, 89, 103, 42, 19, 52, 41, 
3&, 60, 21, 32, 47, 54, 47, 43, 23, 7, 37, 48, 41, 35, 10 39, 3, 26, 15, 9, 11, 1, 
4, 1, 5, 8, 4, 2, 3, 3, 4. 
IV. Diskusse pokusů. 
Materiálem pokusů v této práci popsaných byly hlavně nadzemní 
lodyhy ScropJmlaria nodosa a Veronica beccabunga, jež rozřezány byly 
na části, obsahující pár protistoj ných listů s jejich úžlabními pupeny, dále 
vedle menší části hořeního hlavně delší část příslušného doleního inter- 
nodia mateřské osy. Methoda tato dovoluje velice přehledně oceniti vzá- 
jemné vlivy nej důležitějších orgánů, rostlinné tělo skládajících, totiž ko- 
řenů, listů a piýtů, i slibovala tudíž očekávati výsledky nej pravidelněj ší . 
Z těchto vzájemných vlivů úkolem této práce bylo studovali podrobněji 
závislost tvorby kořenů na obou řečených orgánech nadzemní části rost- 
liny. *) Byly tedy k pokusům vesměs brány páry listové, které zevně 
nejevily na internodiích i nodech žádných stop základii kořenových. 
U Scrophularie opatrnost tato odpadá, poněvadž kořeny na nadzemních 
internodiích u této rostliny při neporušeném stavu částí podzemních vždy 
chybí a regenerují se teprve po přerušení spojení páru s doleními partiemi. 
Za to u Veronica beccabunga kořeny již na poněkud starších částech za- 
loženy jsou v podobě větších nebo menších hrbolků v blízkosti nodů, zvláště 
na lemu spojujícím hoření části insercí řapíků . Aby reakce na Vykonané 
operace vypadly citlivěji, bylo tedy u Veroniky použito vesměs mladších 
partií, u nichž základy kořenové zevně patrny dosud nebyly. 
Vedle rozdílu v nej obvyklejším místě vzniku kořenů existuje mezi 
rostlinami Scrophularie a Veroniky, jichž k pokusům bylo použito, též 
rozdíl ve velikostí úžlabních produktů. Pupeny úžlabní u Scrophularie 
jsou vesměs malé, kdežto u Veroniky dosahují značných délek a dle toho 
i značného vývoje čepelí listových. Přes to, že obě tyto rostliny předsta- 
vují jaksi dva typy různící se místem vzniku kořenů na isolovaných pá- 
rech, přece v korrelaci mezi vývojem kořenů a prýtů liplně se shodují. 
Na isolovaných párech listových vyvolán jest u obou rostlin přerušením 
souvislosti s partiemi sousedními, zejména hořejšími, většinou intensivní 
vývoj úžlabních pupenů. U Scrophularie vzrůstají tyto z malých základů 
s počátku dosti pomalu, později však rostou mohutněji. Dle místa na 
rostlině, dále dle stáří rostliny a s oběma okolnostmi spojené různosti 
*) Z těchto zvláště souvislosti mezi listy a kořeny věnovány byp^ jen sporé 
zmínky v literatuře. Boehm (1876) pozoroval, že klíční rostliny fazolu s kořeny 
amputovanými tvoří jen malé listy. Reinke (1884) měřil délky jehlic četných 
Abietineí, jimž při přesazení byly kořeny valně porušeny, i shledal, že zvláště v prvním 
roce po přesazení vyvinuly se u všech nápadně krátké jehlice. Němec (1907) 
uznamenal značné snížení vzrůstu dělohy Streplocarpusu po amputaci kořenů. Tepr\'e 
když nové kořeny se vytv^ořily, počaly listy normálně v^zrůstati. 
III. 
