31 
Bližšího rozboru zasluhují především pokusy se ScropJmlarií, které mohly 
býti mnohem pestřeji modifikovány než pokusy na Veyonice. 
Vyrostou-li u isolovaných párů s listy stejně velikými také prýty 
obou úžlabí do stejné délky, pak vyvíjejí se kořeny celkem stejnoměrně 
na basálním konci doleního internodia, jest jich tedy na obou stranách 
téhož páru přibližně stejný počet a dosahují stejné délky (pok. 1.). Z toho 
nelze ovšem ještě ničeho souditi o významu prýtu a listu pro tvorbu ko- 
řenů, ale již v těch případech, kdy na podobných prostě isolovaných pá- 
rech jeden prýt z různých příčin vyrůstá mocněji a zadržuje korrelativně 
vývoj prýtu protilehlého, tušiti lze, že prýtům přísluší důležitý význam 
pro tvorbu kořenů, neboť pod prýtem větším (při stejných listech pod- 
půrných) jest kořenů více a mnohdy jsou též delší než pod prýtem pro- 
tějším, značně menším. 
Lépe ještě vynikne rozdíl v počtu a velikosti kořenil na obou stra- 
nách tehdy, exstirpuj í-li se pupeny jednoho úžlabí (pok. 2.). Kořeny tvoří 
se převážně na straně, kde prýt Vyrůstá, kdežto na straně pupenu exstir- 
povaného vznikají teprve později a v počtu menším (obr. 1.). Za to na 
této straně řezná plocha pokrývá se kallusovitým zduřením z kambia, 
které na druhé polovině řezu pod prýtem vůbec není patrno. Pod prýtem 
vzrůstajícím tvoří se tedy snadno kořeny, pod listem, jehož úžlabní pupen 
byl exstirpován, vzniká však spíše kailus, kořeny pak mnohem slaběji. 
Vznik kallusu na straně pupenu exstirpovaného přičíst! jest nepochybně 
činnosti listu, který nemá Ve svém pupenu vzrůstajícího; látky v listě 
tom vznikající neodvedou se všecky do úžlabí protějšího, kde prýt vy- 
růstá, nýbrž vyvolají na této části řezné plochy Vývoj kallusu. Současně 
Vývoj kořenů jest na této straně omezen. Na protilehlé straně pak, kde 
kailus vůbec není patrn, vyvíjí se velký počet kořenů. Na basální části 
páru lze tedy rozeznat! snadno dvě řečené poloviny, avšak i nodus sám 
s inserovanými na něm listy a pupeny rozpadá se na dvě polovice spolu 
sice souvisící, ale přece fysiologicky od sebe dosti oddělené. Prýt a jeho 
podpůrný list souvisí spolu velmi těsně, neboť fungující list zdržuje vývoj 
svého úžlabního pupenu (autor, 1909). Naopak však zase mohutně vzrů- 
stající prýt působí na svůj podpůrný list, že zdržuje jeho dalši vývoj (totiž 
vzrůst plošný, jaký u listů takto od rostliny mateřské značně uvolněných 
často lze pozorovat!), ano způsobí jeho rychlejší odumření. Při tom list 
téže původní kvality nemaje ve svém úžlabí vůbec pupenu, nebo podpí- 
raje prýt značně menší (pok. 1 ., 6.), vydrží velmi dlouho při životě, pozo- 
rovatelně se zvětšuje, zakřivuje se epinasticky a tloustne, při čemž po- 
držuje intensivní svou zelenou barvu, podobně jak jest tomu u děloh 
klíčních rostlin hrachu, jimž základy lodyžní vesměs byly exstirpovány 
(autor, 1910). Ze srovnání, jak chovají se basální i apikální části isolova- 
ného páru, následuje, že se tento skládá vlastně ze dvou od sebe fysiolo- 
gicky dosti nezávislých polovin, z nichž každá nese jeden list a jeho úžlabní 
pupen s přilehlými polovicemi doleního a hořeního internodia. Právě tato 
lil. 
