33 
kusů, při nichž byla funkce podpůrných listri zeslabena obalem z černého 
hedvábného papíru. Tato slabá inaktivace čepele působí jako částečné 
její odstranění, tedy nelze očekávat! již dle pokusů jiných pravidelné loka- 
lisace kořenů na bási internodia (pok. 8., 10., 12., 13.). 
Jedná-li se však o bezpečné a snadné rozhodnutí, kterému z obou 
orgánů, zda podpřnnému listu či vzrůstajícímu pupenu připadá větší dů- 
ležitost pro tvorbu kořenu, stačí isolované páry upraviti tak, aby na jedné 
straně jejich byl ponechán pouze pupen, na druhé pouze list (pok. 4.). 
Pak tvoří se kořeny zcela pravidelně na straně prýtu dříve, jsou na této 
straně četnější a nej častěji dorůstají také větších délek než kořeny pod 
ponechaným listem), kdež za to opět vzniká značný kallus (obr. 2.). Z po- 
kusu tohoto, jenž s týmž výsledkem opakován byl i na jiných rostlinách 
{Bidens tHpaytitus, Urtica divica, Civcaea luteiianá) vyplývá nepochybně, 
že tvorba kořenů závisí na vývoji prýtů mnohem více než na přítomností 
listů. Jsou-li oba tyto orgány na jedné straně amputovány, na druhé po- 
nechány, pak na straně, kde chybí, bud kořeny vůbec nevznikají nebo jen 
velmi spoře (obr. 3.), a to zejména tehdy, byl-lr učiněn na basálním konci 
doleního internodia mělký mediáni zářez (pok. 5.). Při tom často na polo- 
vině řezné plochy pod listem a pupenem amputovaným vytváří se kallus, 
ku podivu tedy na jiném místě, nežli jak dosud pod listem, patrně zatlačen 
na stranu opačnou mocnyhn vývojem kořenů pod vlivem prýtů. 
Stejně určitě vystupují rozdíly ve vývoji kořenu pod vlivem listu 
a prýtu, rozdělí-li se isolované páry mediáním řezem na dvě stejné polovice. 
Operací touto zrušeny jsou úplně korrelační vztahy mezi oběma polovicemi 
isolovaného páru, jaké i při zdánlivé samostatnosti obou polovic přece 
v některjich případech dobře se projevují. Byly-li isolované páry prostě 
takto rozděleny (pok. 14.), vyrůstají oba prýty značně, a to většinou stejně, 
pak i kořeny nad řeznou plochou příčnou vyrůstající na obou polovinách 
páru celkem jsou stejně vyvinuty. Pouze při nestejném vývoji obou prýtů 
opět pod prýtem větším jako v pok. 1. kořeny jsou četnější a delší než 
na polovině téhož páru s prýtem menším. Exstirpuje-li se jedněm polovicím 
úžlabní pupen (pok. 15.), pak produkují tyto kořeny jen pomalu a spoře, 
místo nich Vzniká na řezné ploše basální veliký kallus. Kořeny u těchto 
polovic bez pupenů jsou většinou značně dlouhé, zvláště u apikáhiějších 
párů jsou delší nežli kořeny regenerované na polovicích týchž párů s prýty 
vzrůstajícími, kdež jsou kořeny sice četnější, ale zřejmě kratší a hojněji 
rozvětvené. V souvislosti se vznikem kallusu, dlouhých, ač nečetných 
a neroz větvených kořenů jest i nápadné prodloužení života listů na polo- 
vicích bez prýtů oproti listům na polovicích s prýty. 
Jako u Scrophularie dosahují kořeny vyrůstající bez souvislosti nebo 
přímého spojení s prýty délek jinde nevídaných také u jiných rostlin, na př. 
u Veronica beccabtinga a u klíčních rostlin hrachu [Pisum sativuni). U hrachu 
bývá však často úkaz tento zatemněn z příčin dosud mi neznámých; 
mnohdy však přece zřetelně vystupuje i poukazuje na jistý stupeň shody 
Rozpravy: Roč. XXI. Tř. II. Čís. 3. 3 
III. 
