36 
kořenů na bási párů (obr. 4.). Ovšem i étiolované prýty bylo nutno vyži- 
vovat!, což nej vhodně] i bylo uskutečněno ponecháním jednoho listu na 
světle, neboť páry celé zatměné brzo odumrou. Bez výživy jakožto formální 
podmínky vzrůstu nemohou prýty ani intensivněji vzrůstat! a tím korre- 
lativně na jiné orgány působiti, ani kořeny nemohou se vyvíjeti. Prýt 
v úžlabí listu osvětleného plně fungujícího vyvíjel se vždy slabě, jsa svorní 
podpůrným listem ve vývoji zdržován; vyrůstal tedy vždy pouze prýt pro- 
tější, pod nímž kořeny převládaly (pok. 20. a 21.). Zejména byl-li pupen 
u listu osvětleného exstirpován, kořeny rozhodně intensivněji jsou vy- 
vinuty pod étiolovaným předem ponechaným (pok. 22. a 23.). Je-li však 
přece pupen v úžlabí listu osvětleného přinucen ke vzrůsBi (pok. 24.) 
exstirpací pupenu protějšího, pak kořeny převládají vesměs pod prýtem 
tímto. 
Pouze u některých párů, pocházejících z nej dolejší části mateřské 
rostlinky a pak také někdy u párů z nejapikálnější části vzatých shledati 
lze odchylky od oné přesné pravidelnosti v tom, že mnohdy na straně 
prýtu vytvořeno jest méně kořenů než na straně fungujícího listu. Výjimky 
tyto někdy vystoupily i při pokusech provedených úplně na světle, ze- 
jména pak zřejmě při pokusech s prýty étiolovanými. Z toho lze souditi, 
že korrelace mezi vzrůstem prýtu a regenerací kořenovou nejlépe vyniká 
pH vegetativních prýtech Inpenitpch (na párech z prostřední partie rostliny 
mateřské), mnohem pak slaběji při lodyhách jiné kvality, jako na př. při 
prýtech sloužících k přezimování rostliny nebo k pohlavní reprodukci 
(v našich případech při hlízách a při prýtech okončených květenstvím) . 
Okolnost tato připomíná známé změny, jichž tvar a funkce kořenového 
systému doznává při tvorbě orgánů assimilačních, reservních, květních atd. 
Jest velmi pravděpodobno, že metodou v této práci použitou dá se 
dokázati korrelace mezi systémem lodyžním a kořenovým u celé řady 
rostlin, neboť u všech zkoumaných druhů dosaženo bylo týchž uspoko- 
jivých výsledků. I kořeny vytvářené na nodech odpovídají zcela věrně 
svým místem vzniku této korrelaci, jak zvláště na Veronica beccabitnga 
podrobněji bylo popsáno (obr. 5.). Výsledky na ní získané neliší se nijak 
podstatně od resultátů na Scrophularii, patrně tedy platí tytéž vztahy, 
týmž způsobem kausálně vysvětlitelné, také pro ni, jakož i pro všecky 
ostatní rostliny. — 
V. Résumé. 
Příhodné exempláře zejména dvou rostlin, Scrophularia nodosa 
a Veronica beccabunga rozděleny byly příčnými řezy na části, z nichž 
každá obsahovala dva listy vstříčné, jejich úžlabní pupeny a úseky sou- 
sedních internodií mateřské osy. Isolací povzbuzeny jsou pupeny ke 
vzrfistu. Kořeny regenerují se u Scrophularie na basální části doleního 
internodia, u Veronica beccabímga většinou pouze na nodech, vedle toho 
však mnohdy také z řezné plochy doleního internodia. 
m. 
