část třetí. 
Literatura hvězd, jichž střední křivky svět- 
losti byl 3 ^ odvozeny. 
T Cassiopeiae: Prof. G. Muller dotýká se v prvním archu připravovaného katalogu 
proměnných hvězd sporné otázky o tvaru křivky světlosti a kloní se k ná- 
zoru, že sekundární oscillace přičísti dlužno na vrub pozorovacích chyb. 
Měl jsem příležitost zpracovati pozorování Šafaříkova í svá a přicházím 
k opačnému názoru v této otázce. Hvězda T Cassiop. mění svoji křivku 
světlosti od případu k případu mnohdy velmi nápadně a to měrou takovou, 
že přičítati odchylky chybám pozorovacím bylo by velmi násilno. Výsledky 
u Šafaříka vypočtené ukazují nesporně epochy, kde probíhá maximum 
velmi ploše, jiné zase, kde vedle hlavního maxima vystupuje ostře vyzna- 
čená sekundární fáse (viz; Untersuchungen uber den Lichtwechsel álterer ver- 
ánderlicher Sterne I pag. 14). Perioda mnou pozorovaná patří naproti tomu 
k době, kde křivka světelná probíhá celkem stejnoměrně, vykazujíc v době 
před maximem déle trvající stagnaci světelnou. Pokus vyložiti sekundární 
oscillace proměnností hvězdy 190.1904 Cassiopeiae (BD 54“ 49). která 
v maximu jest nejpříhodnější srovnávací hvězdou, jest velmi choulostivý 
a to z toho důvodů, že, jak jsem (1. c. pag. 16) ukázal, jedná se zde o hvězdu 
pravděpodobně konstantní. Jsou tudíž sekundární oscillace, v literatuře 
této hvězdy připomínané, reelní; pochybnost o jejich skutečnosti vznikirouti 
může pouze nevhodným konstruováním střední křivky světlosti, která 
v našem případu veškeré detaily zahlazuje a tak k nesprávným závěrům vede 
U Cassiopeiae: Espin pozoroval tuto hvězdu 30. listopadu 
1886 = v roce pak 1887 byla hvězda 6. února 9“9 a 27. února 11™3. 
T o w n 1 e y odvodil ze svých pozorování velikou amplitudu 8“ až <j 15"', 
spodní hranice byla však odvozena pouze graficky, poněvadž hvězda pro 
užitý dalekohled (15 déle 2 měsíců ostává neviditelnou. První elementy 
odvozuje Duně r, který z vlastních a Townley-ových pozorování rovnici 
M = 2413360 + 275-4 E určil. Později Pračka zpracoval materiál 
z let 1889 — 1909 v elementy definitivní; M =: 2410801 -j- 277’8 E\ 
M — m =128, které pouze při epoše Bohlinem na 1896 září 30. 
určené o 24 dní se uchylují. V Bonnu pozorována byla hvězda třikráte, 
a sice: 1856 říjen 29. a 30. co 9"'5, dále 1859 říjen 7 = 8'"0. První dvě 
pozorování vyhovují dobře elementům, třetí pak ukazuje, že patřilo asi 
abnormálně jasnému maximu. Pokud se křivky světlosti týče, určují 
pozorování průběh její co nesymmetrický (Espin, Dunér, Reed), Dunér 
VI. 
