41 
rychle postupem přímočarým. V maximu nastává téměř náhlý lom v křivkii 
silně sploštělou, která později opět téměř přímočárně do minima se vrací. 
Veškeré oscillace vyrovnávají se ve svých středních hodnotách a mohou 
s ohledem na výše uvedené zbarvení hvězdy přičtěny býti na vrub pozo- 
rovacích chyb. 
U Draconis : První pozorování této hvězdy vykonána byla v Bonnu, 
kde 17. října, 6., 10., 15. listopadu 1857 hvězda chybí, naproti tomu však 
18. a 19. dubna 1861 co 9™5 byla pozorována. Proměnnost její poznal 
teprvé Anderson, který v r. 1897 na jaře hvězdy neviděl ( <10™ ), 
26. listopadu naproti tomu 9™4 pozoroval. H a r t w i g kladl maximum 
na 12. listopad 1897 a odhadoval periodu na 335 dní. Přesnější znalost 
zákona měny světelné děkujeme J. A. P a r k h u r s t-ovi, jenž odvodil 
pro periodu hodnotu 329 dní a křivku světlosti definoval co nesymmetrickou 
s dobře definovanými maximy a plochými minimy. Mimo roztroušená 
pozorování Hartwigova a 0’Halloranova, určuje řada 
Pračkova v novější době měnu světlosti. Tato řada potvrzuje vý- 
sledky Parkhurst-ovy a pro elementy dává ve spojení se staršími pozoro- 
váními: max = 2410870 -f 318,8 E. Dle těchto elementů spadaji bonnská 
pozorování do doby 1 měsíc po maximu, ten fakt však, že v B. D. chybí, 
dá se vyložiti tím, že světlost hvězdy v různých epochách jest také různá, 
takže v uvedené době mohla býti i pod 10™. Barva hvězdy jest žluto- 
oranžová. Místo určeno H a r t w i g-em. 
Literatura: Anderson (A. N. 3463.), Deichmúller (A. N. 3549.), An- 
derson (P. A. V. 556, VI. 247.), Hartwig (V. J. S. jj. 347.), J. A. 
Parkhnrst (A. J. 433, 456. 473, A. J. 14 . 174.) , 0’H a 1 1 o r a n (P. A. 
II. 400.) , P i c k e r i n g (Spektrum H. C. 1 1 1.) , H o 1 1 i s (M. N. 62 . 429.) , 
Pračka (A. N. 4221, 4284, I., II. 2., III.), Hartwig (V. J. S. 44 . 7.). 
L. Campbell (H. A. 57 . 2.). 
W Pegasi : Hvězda tato pozorována byla v Bonnu (1885 září 10.) 
co 9™5, teprve Anderson pozoroval v r. 1895 říjen-listopad variaci 
světelnou 8™1 — 8™9 . Vletech 1897 — -1903 zabýval se hvězdou H. M. 
P a r k h rr r s t a odvozuje pro periodu hodnotu 341 a 338 dní. Syste- 
matická pozorování Pračkova určují ve spojení se starším materiálem 
elementy max = 2413484 + 342,6 E, na nichž odvození střední křivky 
světlosti spočívá. Tato probíhá celkem hladce, jeví však zajímavý případ 
nesymmetrie v tom ohledu, že sestup od maxima děj e se mnohem prudčej i 
než vzestup k maximu. Vyskytující se odchylky mezi hodnotami pozo- 
rovanými a graficky vyrovnanými jest přičísti jednak na vrub pozoi' 0 - 
vacích chyb, jednak té okolnosti, že absolutní světlost jednotlivých fásí 
se značně mění. Barva hvězdy jest sytě žlutočervená. 
Literatura: Anderson (A. N. 3320.), Yendell (A. J. 388, 422.) , H, M. Park- 
h u r s t ( J. A. 400, 487, 498, 563.) , H. M. Parkhnrst a P e r r y (A. J. 
432.), Kóhl (Neredukovaná pozorování v P. A. S. P. 1897 — 191 1.) , W h i t e- 
side (A. J. 584 — 585.), L. Campbell (H. A. 57 . 2.). Graff (A. N, 
4289.), Pračka (A. N. 4242, 4284, 4.323, I., II. 1. 2., III.). 
VI. 
