7 
se basální jeho část holokarpicky mění v cystu, která se jeví býti ve zralém 
stavu jednojadernou a zpravidla na povrchu svém nízk}’mi, nepravidelnými 
hrbolky je opatřena (tab. II., obr. 19, 20). Její cytoplasma je hustá a chová 
silně barvitelné chuchvalečky. Haustorií obyčejně u zcela zralé cysty 
nelze viděti. 
Je zjevno, že tento cizopasník náleží do čeledi Spoyochyíriaceí 
(A. F i s c h e r) čili Rhizidiaceí. Neboť vegetativní tělo jeho sestává 
z kulovitého těla, které je vlastně vzrostlou sporou a z jemné části myceliální. 
Tělo cizopasníka přemění se holokarpicky v zoosporangium anebo v trvalou 
cystu. Myceliální část zahyne po první fruktiíikaci. Počítám cizopasníka 
tohoto k Fischerovu (1892) rodu Entophlyctis, ač se náš druh od 
druhů dosud známých rodu tohoto liší v některých podrobnostech. Rozdíly 
však nejsou podstatné. 
Předně nelze dokázati, že by tělo cizopasníka bylo od počátku opa- 
třeno blanou, dále nelze na místě, kde cizopasník ke bláně buněčné přisedá, 
dokázati čípek, jenž jinak cizopasníka na blánu upevňuje. Dále vzniká 
láčka na polu haustoriovém a otevírá se v buňce hostitelské. Ale jinak 
odpovídají morfologické vlastnosti jakož i způsob vývoje parasita zcela 
vlastnostem rodu Entophlyctis, označuji tedy cizopasníka právě popsaného 
jako Entophlyctis Brassicae n. sp. Ostatní dosud známé druhy rodu Ento- 
phlyctis žijí v řasách a v Characeích. 
Jiný druh, jejž jako Entophlyctis Salicorniae n. sp. označuji, nalezl 
jsem v kořenech druhu Salicornia herhacea, jejž jsem ve sklenníku svého 
ústavi; pěstoval. Byly to tytéž rostliny, na kterých jsem objevil druh 
Olpidium Salicorniae (Němec 1911). 
Tento druh je poněkud větší než Entophlyctis Brassicae, vegetativní 
tělo zprvu také přisedá ke bláně hostitelské buňky (tab. II., obr. 27), 
později však leží, jak se zdá, v buňce zcela volně. Také tento druh vytváří 
mocné haustorium, které tolikéž, pokud mi bylo možno pozorovat!, zůstává 
intramatrikálním a neopouští buňky infikované (tab. II., obr. 22 — 25). 
Haustorium sestává ze stejnoměrně tlustých, hladkých, často dichoto- 
micky, ale i monopodiálně rozvětvených vláken, jež zřejmě opatřeny 
jsou tenkou blanou. Z vegetativního těla vyrůstá nejprve dosti dlouhé 
vlákno, které se na svém konci rozvětvuje. Vegetativní tělo je jedno- 
jaderné, později však se změní bud v zoosporangium, jehož vyprazdňovací 
trubičku jsem nemohl bohužel nalézti, anebo v trvalou cystu, jež se vy- 
značuje hvězdicovitým tvarem, kterýž je podmíněn vchlípeninami v exo- 
sporu (tab. II., obr. 28, 29). Exospor je tlustý a žlutavý. Vedle toho ob- 
klopena je cysta často ještě hladkou, tenkou blanou původního vegetativ- 
ního těla. Během vytváření se cysty odumírá haustorium, ale často i potom 
lze souvislost jeho s cystou stanovit! (obr. textový). Další osud trvalých 
cyst zůstal mi neznám. 
De Wildeman popisuje a kreslí (189.3) cysty, jež nalezl v ko- 
řenech u Brassica oleracea, které považuje — ovšem s otazníkem — za 
VIII 
