11 
povstal analyso váný porfyroid, co křemitý kcratofyr. Podobné porfyroidy 
vzniklé z křemitých portýrů, křemitých keratofyrů, keratofyrů a jejich 
tuffů popsal Búcking (15) z Tannn; jsou někdy tak silně proměněny, že 
se podobají pokrývačským břidlicím. Stejného původu jsou porfyroidy 
na Harci a v Duryňsku dle Johnsena (16). Jistě však jsou u nás vedle kře- 
mitých keratofyrů též jejich tnffy a jiný sedimentární materiál, dále kře- 
mité porfyry a jejich tnffy přítomny, jež jsou na jiných místech Spišsko- 
Gemerského Rudohoří tak hojně rozšířené, jak dokazují výzkumy Scha- 
farzikovy a analj^sy jím uvedené, v nichž K 2 O > Naa O. 
Zajímavý jest v našem území společný výskyt hornin z řady alkali- 
ckých magmat, jako jsou křemité keratofyry a porfyry, s horninami z řady 
alkalicko-vápenatých magmat ve smyslu Rosenbuschově, jako jsou gabbra 
a diabasy, nebo hornin skupiny atlantické s horninami skupiny pacifické 
ve smyslu Beckeově (17). Jest to novým důkazem, že existují ,, smí- 
šené magmatické okresy", jak je Weber (18) nazývá, v nichž vyškytají 
se zástupci obou Rosenbuschových typů magmatických. Otázkou touto 
zabývají se v poslední době některé práce E r d m a n n s d o r f e r o v y (19), 
v nichž lze nalézti též některé případy s našimi analogické. 
Považuji tedy celé pásmo porfyroidové za systém více méně meta- 
morfovaných křemitých porfyrů, křemitých keratofyrů, keratofyrů a jejich 
tuffů s přimíšeným třeba ještě sedimentárním materiálem; svůj vznik 
děkuje celé pásmo jedné nebo více submarinním erupcím, přerušeným 
snad fasemi klidu. 
Co se týče stáří, má Schaf ar zik (10) porf 3 rroidy za mladší karbonu, 
snad permské, dle Bockha (3) a jiných spadá jejich erupce do doby 
intrakarbonského svraštění. My pokládáme v souhlasu s naší stratigrafií 
porfyroidy za staropalaeozoické, kdežto v době karbonské byly pravděpo- 
dobně metamorfovány. Podobně jsou na příkl. na Harci porfyroidy uloženy 
konkordantně v břidlicích středního devonu (16), v Taunu vyskytují se 
v spodních vrstvách Koblenzských dle Bůckinga (15), v spodních 
devonských břidlicích dle Franckha (20), devonského stáří jsou též 
porfyroidy v údolí Rýnském dle Holzapfela (21) atd. 
III. Pásmo diabasů a jejich tuffů (= „zelené břidlice**). 
Stratigyafie a petrogyafie. 
Téměř ve všech pracích pojednávajících o našem nebo okolním území 
uvádějí se zelené břidlice co více nebo méně samostatný stratigrafický 
horizont. Při mapování našeho kraje mohl jsem rozeznat! dva horizonty 
t. zv. zelených břidlic, z nichž spodní na mapě jest vyznačen barvou 
hnědou, svrchní barvou žlutohnědou. Prvý se skládá, jak níže dokáži, 
hlavně z příkrovů diabasových a porfyritů diabasových, druhý více z tuffů 
diabasových a sedimentárního materiálu. Zástupce spodního horizontu 
X. 
