14 
tohoto pruhu má úklon jjv, zapadá sev. část k sz s úhlem asi 80°; ba 
místy jsou břidlice téměř na hlavu postaveny, zejména poblíže gabbra. 
Úzký pruh chloritických břidlic zdá se táhnouti též přes Hopfgartenberg. 
Eherher g-Giigl-Langenhey g. Na sev. svahu Eberbergu shledávám nad 
cestou vedoucí z Mlýnků do Palzmannovy hutě chloritické břidlice až 
k pásmu diabasovému. Podobně na vých. svahu podél údolí Celnice vy- 
stupují napřed tytéž břidlice, nabývající směrem jižním povahy křemité 
a svraštělosti. Místy shledány úzké vložky diabasové souhlasně s protěj- 
ším svahem Sturtzy. Vystoupíme-li druhým zářezem záp. od Mlýnků 
z údolí Celnice na Eberberg, shledáme napřed diabasy, pak chloritické 
křemité břidlice až k temeni tohoto vrchu; vých. od cóty 1022 chlori- 
tické břidlice červeně páskované, pak opětně křemité chloritické břidlice. 
Při styku dvou cest na jižním svahu Eberbergu leží hranice mezi gabbrem 
a chloritickou břidlicí, i morfologicky patrná. Úzký pruh chloritických, 
často červeně pruhovaných břidlic táhne se přes Cuglu k Dobšinské cestě 
a na Zemberg. V překopu štoly Langenbergské jest též prokopána hranice 
mezi gabbrem a jmenovanou břidlicí; hranice odpovídá tu zjevné dislokaci 
a břidlice zapadá pod gabbro.Též vých. od Hopfgartengimben lze sledovat! 
pásmo chloritických břidlic a hustých červených břidlic směrem sv přes 
Langenberg k Dobšinské cestě u kříže a odtud dále týmž směrem k údolí 
Gelnice, v němž se zdá ležeti jeho pokračování. 
Dle uvedeného uložení stratigrafického pokládám tedy pásmo diabasú 
a tuffů diabasových za mladší pásma porfyroidového a slepencového, ale 
za starší karbonu, uloženého na Birkelnbergu diskordantně v jeho nadloží; 
tedy za staropalaeozoické. 
Petrografie. 
úpiistím v tomto oddílu svého pojednání hned od počátku od sta- 
rého a pohodlného, obvj klého názvu ,, zelených břidlic" a uvedu členy 
tohoto pásma pod jménem, jaké jim dle genese přísluší, hledě současně 
jich vznik objasnit! a názvy zavedené odůvodnit!. 
Diabasy bývají makroskopicky bud zrnité neb břidličnaté, někdy 
i poněkud porfyrické (porfyrity diabasové); bývají barvy světle až tmavě 
zelené. Jsou-li silně stlačeny a zbřidličněny, nabývají podoby chloriti- 
ckých břidlic. 
Původní struktura mikroskopická bývá metamorfosou skoro úplně 
zmařena a místo její nastupuje zpravidla struktura krystalloblastická, 
jak vyškytá se u krystallických břidlic. Tím důležitější jsou vzácné vý- 
jimky, kde jsem mohl zjistit! reliktní strukturu diabasovou hlavně v po- 
době lištnatého vývoje plagioklasů nebo blastofyrickou strukturu, při 
níž basické živce vystupují co větší idioblasty, svědčíce o tom, že vedle 
diabasů tu přicházejí metamorícvané diabasové porfyrity jako místní 
strukturní facie příkrovů diabasových. 
Diabasy a jejich porfyrity obsahují hlavně epidot, chlorit, živce, 
X. 
