18 
Odpovídají tedy pruhované břidlice střídavým vrstvám tuffovitého a pravého 
sedimen tarního materiálu . 
Vznik a stáří pásma diabasů a jejich tiiffů. 
Horniny pásma diabasového jsou metamorfované diabasy a diaba- 
sové porfyrity. Basické plagioklasy původně v diabasech obsažené byly 
proměněny ve hmotu albitovou, a v zoisit (epidot) ; píd tom mohlo vznik- 
nout! též něco volného kalcitu a křemene; z augitu a molekul anorthito- 
vých vznikly aktinolit a zoisit, po příp. chlorit. Albit jest přímo typickým 
živcem oblastí, jež byly podrobeny dynamometamorfose, a typickou, na 
úkor basických plagioklasů vzniklou součástkou chloritických a amfiboli- 
tických břidlic, vzniklých z dynamometamorfovaných diabasů, na př. 
v zelených břidlicích alpských (23). Často společný výskyt titanitu a aktino- 
litu poukazuje na vzájemný účinek hmoty anorthitové, uvolněné proměnou 
basických plagioklasů, a ilmenitu původně v hornině obsaženého; vznikly 
z nich jednak titanit, jednak amfibol. Protažením porfyrických individuí 
živcových vzniklo místy světlé pruhování, poukazující na původní diaba- 
sové porfyrity. Extremním vývojem metamorfosy vznikají z diabasů 
a jejich tuffů břidličnaté horniny, složené hlavně z chloritu, albitu a kře- 
mene, k nimž přistupuje někdy dosti kalcitu. Mezi tuffy diabasovými 
zdají se býti uloženy pravé sedimenty, složené hlavně ze sericitu a křemene. 
Dnešní stridctura hornin pásma diabasů a chloritických břidlic vznikla 
hlavně tlakem při pohybech orogenetických, částečně snad i kontaktní 
metamorfosou, vycházející od batholitu gabbrového. Dynamometamor- 
fosou povstávají co částečný produkt proměny diabasové albit, kontaktní 
metamorfosou basické plagioklasy; tak dokazuje Erdmannsddrfer 
(24.) na Hard i jinde. U nás převládají albity co svědci dynamometamor- 
fosy. Naše pásmo t. zv. ,, zelených břidlic" patří dle kombinace nerostné 
chlorit — epidot (zoisit) — albit, po příp. aktinolit a titaht do Beckeovy 
(25) svrchní skupiny metamorfosy, v níž kombinace a vznik nových ne- 
rostů jest ovládán zákonem objemovým, dle kterého součet moleku- 
lárních objemů součástek obsažených v krystallické břidlici jest menší 
nežli součástek původní horniny eruptivní. Metamorfosa našich hornin 
jest neobyčejně podobna přeměně t. zv. zelených břidlic v Taunu, M i 1- 
c h e m (26) důkladně popsané. 
Vyskytují-li se dnes členy pásma diabasů a jejich tuffů v nejimzněj- 
ších podobách více nebo méně břidličnatých, liší-li se navzájem často i ne- 
rostným složením, připomínají-li místy povahu sedimentární, nemůže nás 
to překvapit! vzhledem k tomu, že celá tato serie nevznikla z tělesa původně 
jednorodého, nýbrž z podmořských příkrovů diahasových, na něž se tiklá- 
daly mocné vrstvy tujfové] doby erupční, za nichž vznikaly tuffy, byly pře- 
rušeny dobami klidu, v kterých povstaly vložky sedimentů, jak jsme je nahoře 
popsali. Vzácně jen prozrazují horniny reliktní strukturou diabasovou 
neb tuffovou svůj původ. 
X. 
