21 
s amfibolem, obklopeny zrny a sloupečky epidotovými; i původní železné 
rudy mohly býti částečně spotřebovány na vytvoření hmoty epidotové. 
Kdežto sloupečky zoisitové bývají čiré, jeví epidoty zřejmý pleochroismus; 
mezi oběma leží jakási základní hmota odpovídající zbytkům plagioklaso- 
vým. Ca O potřebný pro vznik epidotu a zoisitu pochází jednak ze hmoty 
plagioklasové jednak z proměny původních pyroxenů, po příp. z chlori- 
tisace amfibolů. Epidotisace živců a chloritisace amfibolu jsou v přímém 
poměru. Velmi podrobně pojednal o saussuritisaci živců vůbec C a t h r e i n 
(28) . Při proměně živců vzniká též něco křemene, aktinolithu a muskovitu; 
tento rovnoběžně s dvoj četným rýhováním. Lze sledovati veškerá stadia 
proměny v saussurit od onoho, kdy ještě z části jest hmota živcová zacho- 
vána a lamellována, až k úplnému jejímu zániku. 
Zajímavý jest výskyt druhotného mikroperthitu o nepravidelných 
obrysech; obklopuje na jednom místě několik jedinců plagioklasových. 
Tyto jsou uvnitř proměněny v aggregat lupínků muško vitických, zrn kaoli- 
nových, v epidot, zoisit a kalcit, který svědčí o basické povaze těchto uza- 
vřenin, kdežto nepravidelný, korrodovaný okraj bývá vzhledu čerstvějšího 
a zřetelně většího lomu světelného nežli okolní hmota mikroperthitická. 
Tato bývá dosti čerstvá a vznikla na úkor popsaných plagioklasů, jež co 
zbytky této proměny obaluje. Zákonité orientace individuí plagioklaso- 
vých k mikroperthitu není. 
Mimo saussuritované živce basičtější vystupují též živce čerstvého 
vzhledu, často i nelamellované a původu patrně sekundárního, mladšího. 
Náleží albitu dle optického chování. Vzácněji vyskytuje se ojedinělý 
oithoklas. Vývoj plagioklasů jest někdy tabulovitý, jak to bývá 
v gabbrech. 
Křemen. Vyskýtá se v aggregatech zrn ozubených a navzájem do 
sebe zasahujících neb v partiích dlažebně strnovaných. Individua kře- 
menná zhášívají undulosně a bývají na krajích rozdrcená. Někdy zdá se 
křemen přímo zatlačí ti a prost upovati krystaly živcové, zasahuje do nich 
svými výběžky nebo uzavíraje části jejich; bývá tu provázen rudami a 
jest pak zřejmě cizí, později do horniny vniklou součástkou, vyplňující též 
trhlinky v hornině. Mimo to vzniká křemen při proměně amfibolu a živců 
za současného vylučování kalcitu. Takový křemen můžeme viděti často 
mezi produkty saussuritické proměny živcové. Charakterický pro větší 
část křemene bývá doprovod rudami, s kterými se patrně současně 
dostal do horniny co cizí součástka. Podobně v břidličnatých amfibolech 
alpských povstalých z gabber jest křemen cizí součástkou dle Heznerové 
(29) . Téměř veškerý křemen našich gabber jest tedy původu bud druhot- 
néhc, vzniknuv při proměně jiných nerostů, nebo cizího, dostav se teprve 
v pozdějších dobách, kdy vznikly žíly rudní, do horniny. Nepovažuji 
jej dle toho za podstatnou součástku našich gabber, třeba by v někte- 
rých partiích byl dosti hojný. 
X. 
