3 
varietami jejich. Tomu nasvědčuje netoliko chemické složení s nevelikým 
množstvím vody v podobě pevného roztoku, ale též optický ráz jehliček. 
Nejzřetelnější rozdíl od ostatních druhů plstnatých asbestň jest jejich 
křehkost, přímočarost vlákének i konstantní jejich tloušťka, a pak neroz- 
ložitelnost v kyselinách. 
Geneticky jsou vázány zillerity na oblasti anamoifismu čili s pochody 
•rázu hydrothermálního. Jsou velmi rozšířeny v Alpách (Pregratten, Cha- 
monix a j .), ale nikde nejsou nahromaděny ve značnějším množství. Celkem 
však se vyskytují pořídku a nemají důležitějšího úkolu v průběhu che- 
mických reakcí kůry zemské. 
Serpentinové skalní kůže a korky. 
Poměrně zřídka složení skalních kůží a korků odpovídá serpentinu, 
což ostře odporuje mínění v literatuře nej rozšířenějšímu o spojení nerostů 
těch s hadci. Skalní korky o složení tom bývají lehké, chmýřité, koudeli 
podobné aggregáty vlákének chrysotilových; navrhl jsem pro ně název 
zerniaititů se zřetelem na hojnost jich v okolí Zermattu ve Švýcarsku. Jiné 
odrůdy, totožné se dříve popsanými schweitzerity, jsou celistvé, lehké 
hmoty barvy zelené anebo šedé. Značný podíl vody odlišuje nerosty ty 
od zilleritů, nepřítomnost kysličníku hlinitého a zelená barva od paly- 
gorskitů a xylotihi. 
Serpentinové skalní kůže se vyskytují téměř výhradně v hadcích 
a amfibolových břidlicích, ale nikdy v poněkud jen značnějším množství. 
Paly gorskiiy . 
Skupina tato zaujímá postavení výjimečné nejen v systematice 
plstnatých asbestů, ale i vůbec mezi chemickými produkty pásma větrání. 
Podle dat autorem sebraných pal5'’gorskity v některých územích tvoří celé 
horizonty v horninách sedimentárních (Nižegorodská gubernie v Rusku) 
anebo pronikají jednotlivými vlákénky vrstvy slínů.i) 
Chemické složení členů skupiny té lze vyložiti addicí dvou křemičitanů 
A a R v přesně určených poměrech (srovn. tab. na str. 2). Křemičitan 5 
jest složením totožný s montmorillonitem, ale podle znaků vnějších jeví 
se býti typickým členem celé skupiny. Na druhé straně křemičitan A je 
totožný složením s mořskou pěnou: názvu parasepiolith užívám pro krysta- 
lické odrůdy tohoto minerálu, jež někdy mají zřetelný sloh změteně vlák- 
nitý. Ze šesti druhů nerostných, jež tvoří skupinu palygorskitovou, nej- 
rozšířenější jest ^-palygorskiť, stačí poukázati na to, že ze všech známých 
nalezišť nerostů skupiny této čtyři pětin}’ jest přičísti k ^-palygorskitu. 
Vlastnostmi fysikálně chemickými všech šest členů skupiny se velmi 
shoduje, tak že rozlišiti je pouhými určeními kvalitativními jest většinou 
velmi obtížno. Tvoří měkké chmýřité mass}^ obyčejně bílé, narůžovělé 
b Názvu palygorskit bylo užito poprvé v práci Savčenkova (Verhandl. 
Ges. Miner. Petersb. 1862, 102 — 104) podle Palygorské Distance v gub. Permské, 
XV: 
1 * 
