9 
mosazné; někdy jsou pestře naběhlé. Vogl uvádí psendomorfosu argentitu 
po pyrargyritu, jako spojku deutďoprismatu, rhomboedru o skutečném 
úhlu 120*’ 40', rhomboedru o skutečném úhlu 90** 35', a skalenoedru s polár- 
ními hranami 146*’ 35' a 109*’ 45'. Dle moderního označení byla by to 
kombinace (3034) s hranou 58” 30', (3032) s hranou 88 ” 41' a (6394) s hra- 
nami 70” 157/, 33” 26 Y 4 '. Z těchto tvaru není ani jeden naprosto zaručen; 
(3032) vyskytuje se na dolním konci, (3034) má Miers za pochybný, (6394) 
není vůbec nikde jinde v literatuře jmenován. Mimo to vykazují uvedené 
úklony nápadnou shodu s některými úhly v soustavě regulérní; proto je 
velmi pravděpodobné, že pseudomorfosa Voglova byla původním 
krystalem argentitu s tvary ( 100 ), ( 110 ), ( 211 ), ( 111 ) protaženým 
dle trigonální osy. Skutečné úklony theoreticky by byly 90”, 120”, 146” 27', 
109” 28 V 4 '. 
Zajímavý srůst dvou pyrarg 3 rritových krystalů popsal Kenngott.^) 
Krystal tvaru a ( 1120 ) o (0001) byl srostlý s menším, spojkou skalenoedru 
a rhomboedru tak, že oba měly společnou vertikálu; hrany i plochy skale- 
noedru korrespondovaly s hranami a plochami spodního deuteroprismatu. 
Příbram. 
Pyrargyrit je v Příbrami velmi hojný, kusový i v překrásných kry- 
stalech. Nádherné partie připomíná Babánek.-) Roku 1887 byla na žíle 
,, Matky Boží" nalezena partie kusové rudy ve váze 3000 kg, i'oku 1881 
na Eusebské žíle 404-4 kg. 
O paragenesi pojednává Reuss.®) Mluví vlastně o proustitu a podo- 
týká, že pyrargyrit vyskytuje se za týchž okolností, ale v menším množství. 
Jelikož však dle nej novějších výzkum iV) je pyrargyrit v Příbrami mnohem 
hojnější, než proustit, je zajisté třeba údaje Reussovy o proustitn aspoň 
částečně vztahovati na pyrargyrit. Rozeznává dvě generace rudoiudků. 
Prvá vznikla asi současně s nejstaršími minerály, sfaleritem L, galenitem I. 
a křemenem L, do nichž bývá pyrargyrit zarostlý; někdy vyplňuje trhliny 
v žilách. Vývoj jeho trval dále, když vznik zmíněných minerálů byl již 
ukončen. Mladší generace jsou překrásně vyvinuté, hojnoploché krystaly, 
které Reuss klade do periody 13., pyrit II. Téhož stáří je i část proustitu, 
stefanitu, steinmanitu, arsenopyritu, pyrostilpnitu, pyrrhotinu a j. Reussovu 
rozdělení však odporuje Sandberger,®) který má obě generace za současné, 
mladší než staré příbramské baryty. 
Malá část pyrargyritu je zarostlá v příbramském rudonosném kře- 
mení*’) zvaném D ů r r e r z; prvotný tvoří velmi drobná zrníčka tmavo- 
b L. 5. 
b L. 10. 
h L. 6.. 9. 
h L. 20. 
h L. 14. 
«) L. 20. 
XVI 1. 
