ROČNÍK XX r. 
Třída ii. 
ČÍSLO 21. 
o sklech olovnato-borových. 
Dl. JAN ŠEBOR. 
(Se 3 obr. v textu.) 
(Předloženo Akademii dne 8. června 1912.) 
Před několika léty začal jsem studovat! skla olovnato-boiová, jichž 
používáme ke zdobení kovových předmětů zlatých, stříbrných a měděných, 
i byl jsem zvěčnělým učitelem svým B. Raýmanem pobídnut pro- 
zkonmati tuto technicky důležitou část chemie ve větším rozsahu. Práce 
ty — z počátku s dosti primitivními prostředky podniknuté — zůstaly 
irásledkem naléhavějších úkolu jiných nedokončeny i vrátil jsem se teprvé 
v poslední době opět k nim. Podávám zde stručně, co prozatím bylo pro- 
vedeno. 
Skla, jichž používá se ke zdobení předmětu kovových, jsou směs 
olovnato-alkalických křemičitanu a boranů tavením připravené, bucE prů 
hledné, bud kj^sličníkem ciničitým zkalené a dle potřeby různými kysličníky 
kovovými zbarvené. Pokud slouží ke zdobení předmětů kovových zovemc 
zvláště zkalená skla emaily, slouží-li ke zdobení předmětů keramických, 
nazýváme je glazuiami, barvami muílovými neb emailovými. 
Požadavky, jež klademe na skla tato, jsou: 
1. Roztažlivost plošná musí b^/ti co možná blízka roztažlivosti kovu 
neb hmoty keramické. 
2. Vzdornost vůči účinkům chemick\mi a mechanickým má býti 
dostatečně veliká. 
3. Sklo musí býti přiměřeně tavitelné. 
Roztažlivost plošnou lze vypočítat! na základě faktorů roztažlivosti 
vypočtených pro jednotlivé kysličníky, z nichž sklo jest složeno, na základě 
koefficientů roztažlivosti Winckelmanem určených.^) 
Označíme-li koefíicient roztažlivosti plošné 2a, procentická množství 
kysličníků, z nichž se sklo skládá py, p^, pz ■ ■ ■ a partialné koeffidenty roz- 
P Hovestadt, Jenaer Glas. Str. žS.t. Aiin. Phys. & Chem. 1894, 735. 
Rozpravy; Roč. XXI, Tř. II, Č. 21. 
XXL 
1 
