12 
červenožJutého místy ztvrdlého písku, při čemž konce laloků se k severu 
ohýbají a vnikají pod písek ten, ano i zcela jej čočkovitě uzavírají. Na 
nejnižších místech těchto laloků se objevuje slin. Po té sleduje 20 cm 
štěrku s pískem, 90 cm žlutého písku bez oblásků avšak s vložkami štěrku 
a jílu, jež jsou ostře omezené a nepatrně mocné (as 15 cm). Sem tam na 
stěnách též pozorujeme pásky slinu slabě zvlněné až i jako okruží zkroucené. 
Zjevy pronikání vrstev nejsnáze lze vysvětlit! mohutným vodním 
proudem, jenž usazené vrstvy písečné (obr. 3. D, E, F) načechral, je posuno- 
vati počal a shora štěrk do nich vháněl. Poněvadž jsou laloky k severu 
ohnuty, mířil patrně proud k jihu; pohybuje rychleji vrstvami horními, 
roztrhal je v kry, mezi nimiž padal štěrk dolů a octl se částečně i pod krami 
těmi. Před tím, než proud se objevil, byl povrch dosti urovnaný a na něj 
vodami dešťovými naneseno trochu slinu z blízkého kopce velenského. 
Potom teprve přihnal se proird štěrk přinášeje. Je známo, že řeka teprve 
při proudové rychlosti 2 m za vteřinu dovede pohybovat! všemi usazeni- 
nami na dně svém. Takové rychlosti snad nabyl předvěký proud na jistou 
dobu. Profily tyto jsou spolu důkazem, že taras zvěřínský je v podstatě 
tarasem vyhloubeným (erosivním). Zde měří usazeniny jeho toliko 140 cm. 
Jiným "^památným dokladem erosního původu tarasu toho jsou 
opukové podzemní hřbety a kopce, jež nikde nevystupují nad ůroveň 
okolí, majícího jednak směrem k Labi jednak směrem toku jeho 
spád asi 1 až 3 Takovými sbroušenými body jsou výskyty opuky 
v ,, Nohavičkách" na sv. Zvěřinka, v Pístech a Kostomlátkách (výška 
vesměs 180 až 184 m n. m.), k nimž řadilo se snad počátkem alluvia i ny- 
nější opukové řečištní dno labské na jihu Doubravy a u Hradišťka. Po- 
dobné a podobného směru je pásmo opukových a slínových výskytii mezi 
Třebestovicemi (197 wj n. m.) a Velenkou (195 w n. m.) Táhne se přes 
lovčí domek, kde je kryto jen nepatrnorr vrstvou písku (skut. výška slinu 
zde 196 m n. m.). Pásmo toto náleží nej vyšším částem tarasu zvěřínského. 
Mezi oběma směrem skoro stejným nap’at jest hřeben vrchu Sadského, 
jenž jako nejstarší svědek erosí krajinu ovládá. O erosích v době geologicky 
nedávné vypravují stupně více méně dobře zachované na místech, kde 
proudová vlákna vodních proudů ponenáblu klesajíc Th dotýkala se úbočí 
vrchu toho. O nejpamátnějším stupni nad cestou z ulice Jesemanské (za- 
hrada Gethsemany) vybíhající a na úbočí jihozápadním nad vozovou cestou 
k cihelně vedoucí (ve výši as 192 až 195 m n. m.) stala se již zmínka. 
Tři nepatrné stupně lze pozorovat! na severozápadě na ,, Slánce". Nej- 
níže běží stupeň stromy osázený. Stupně ty jsou rovnoběžné s hřebenem 
kopce, s nímž také rovnoběžně postupují dva menší stupně na konci 
vrchu proti Kersku, ale sklánějí se pod úhlem 6® k sz. a jsou tedy pů- 
vodu místního (bystřinami vyryté). Stupně ostatní jsou téměř \'odo- 
rovné. Podobné zjevy spatříme též i na jiných ,,svědcích“ v Polabí, na př. 
i**) 1. c. str. (i. 
XXVI 1] . 
