17 
vrtné díry v ,.Boru“ založeny v terénu nemnoho rozdílném. Vrtáními těmi 
zdá se býti dokázáno, že před uložením tarasu třebestovického braly se 
vodní proudy kolem vrchu Sadského a že mohutným nánosem písku 
a štěrku z rozrušeného permu českobrodského pošinuto bylo řečiště k se- 
veru, kde se ponenáhlu epigeneticky zařízlo do tvrdé opuky. Je zde vzorný 
příklad, kterak řeka upravuje tok svůj na prospěch přítokové oblasti 
štěrkem bohatší, třebas byla vodou chudší. 
Kopec ,, Horka'" (194 m n. m.) as 1 km od Sadské na sz. vypíná se 
do výše 11 m nad okolí. Neúrodná písčitá půda byla do nedávná na svahu 
severním osázena borovým lesíkem. V písku je plno oblásků s plochami 
hrancovými. Jsou 2 až 8 cm veliké, také se však objevují kusy až 15 cm. 
Jsou sic omleté, ale málo zakulacené, značná část je plochých a objevují 
se í ostrohranné. Zase pozorujeme rulu, permský slepenec a pískovec, 
břidlici permskou, silurský křemenec, černý buližník a j. Od Horky na zsz. 
je nižší ,,Malá horka“ 185 m (3 m nad okolím) obsahujíc podobný písek 
a štěrk. Ráz svědecký mají též dva kopečky u Kapličky, první slínový na 
západě, druhý štěrkový na jihu. Na tomto leží oblásky a valouny i drť 
velikosti až 15 cm (buližníku, žuly s červeným živcem, železitého slepence 
permského a j.). Veškeré tyto osamocené zbytky tarasu třebestovického 
dosahují výšky nejvýše 197 m (Bor), což shoduje se s výškou erosního 
stupně v úbočí vrchu Sadského. 
D) Hlíny tarasu třebestovického. 
Na tarasu tom uložena jsou na dvou místech v mělkých kotlinách 
lože hlíny sprašové, menší západně Tatec tam, kde stávala kdysi cihelna, 
druhé značnější 1 Jb km na sv. Poříčan, kde dosud dvě kruhovky cihly pálí. 
Sledujeme-li kaňon potoka Všembery čili Cernavky za Poříčany, spatříme, 
kterak stoupá horní hranice tarasu třebestovického. Svahové hlíny na 
stráních na jihu (cihelna Urbánkova a Tobiášova) i severozápadě Poříčan, 
jakož i deltové štěrkoviny na ,,Šeňarku“ (na severu Poříčan) kraje 
tarasu přikrývají a tudíž jsou mladší. Skoro ve všech těch hlínách 
podařily se palaeontologické objevy. 
Kruhovky poříčanské {203 m). Leží v malé kotlině, kteráž je dobře 
vyznačena záhybem vrstevnice 210 m. Na \ ýchodě spatřujeme srázný 
stupeň opuky v slin rozpadlé, 6-4 m nad alluviální terén vyčnívající, a na- 
hoře nepatrnou vrstvou třebestovického štěrku přikrytý. Stupeň ten po- 
kračuje obloukovitě jako nízký (204-5 m) předěl, aby dosáhl opukového 
výběžku ,,Šeňarku“, zvaného Hnojkovec (216-8 wí). Obě kruhovky (zá- 
padní Hrabětova, východní Černého) ležíce těsně při sobě mají spolu obrys 
nepravidelně čtvercový skoro podle světových stran orientovaný. Nejvýše 
ležící ., červenice” pod slabou vrstvou prsti místy zduřuje (až 200 cm) 
a zase se ztrácí, zvláště k severovýchodu, jevíc dolní mez nejrozmanitěji 
Rozpravy; RoČ. XXI. Tř„ II. Čís. 28. 2 
XXVIII. 
