9 
Starší francouzská a německá morfologie snesla sama ohromné množství 
fakt a vybudovala spolehlivý základ této vědě, která ač v novější době 
často zanedbávána a podceňována, byla právě u nás prof. Velenov- 
SKÝM poprvé systematicky a způsobem odpovídajícím moderním ná- 
zorům zpracovánad) Tak dostalo se nám obsáhlé vědecké rukověti této 
důležité vědy a zbývá pouze propracování některých speciálních otázek 
v daném již a fakty zabezpečeném rámci. 
0\'šem i t 3 do drobné problémy jsou namnoze velice obtížné, neboť 
dávno již pozměněné orgány tak se odchýlily od svého původního tvaru, 
že jest bez obsáhlého srovnávacího studia a zvláštních abnormit často 
nemožno rozhodnout!, z čeho pozměněný orgán vznikl a jak se dá převésti 
na základní orgány, v poslední řadě na anaphyt. Organograph nehloubá 
v takových případech dlouho o pravé povaze orgánu na první pohled 
odlišného. Nevidi-li zřejmé spojitosti s listem, osou nebo kořenem, uzná 
prostě orgán ten za .,nový“, za orgán ,,sui generis". Srovnávací morfolog 
se ovšem nikdy nespokoj! tímto rozřešením, které ve skutečnosti není vůbec 
žádným vysvětlením, jak sprá\mě vykládá Velenovský (na mo m.), \^ors- 
DELL a jiní autoři ve svých morfologických úvahách. 
Zvláště ve květech, které představují souhrn pozměněných phyllcmů 
na zkrácené ose, bývá základní element, listy, často tak podivně přetvořen, 
že není to snadným úkolem převésti jejich součástky na původní tvar. 
Velice případně praví pak Velenovský, že právě hypanthia neboli 
číšky (v nejširším slova smyslu, tudíž i číšky osní (knpuly) i receptakula 
jako číšky phyllomové) jsou problémem tak komplikovaným jako málo 
jiných v morfologii květn. 
Již po dobu dvou let zabýval jsem se studiem o morfologickém 
významu kalíšku (calyculu) u Rosaceí, leč teprve v květnu t. r. podařilo se 
mi nalézti \-eliký počet sezelenalých květů u Potentilla aurea L., které 
nejen nade vší pochybnost objasňují morfologický význam kalíšku Po- 
tentill, nýbrž jsou zároveň novým dokladem o správnosti Velen ovského 
theorie o receptakulu vůlrec. 
V literatuře (i v nejnovější) bývají číšky takřka důsledně prohlašovány 
za útvary osní, za rozšířenou anebo dutou osu. Velenovský (na m-. m. 
str. 820 — 849) první podrobně vykládá, že osní číšky, knpuly, jaké známe 
na př. v čeledi Cupuliíer, jsou velikou vzácností, že většina číšek jest původu 
phyUomového (tudíž pravá receptakula) anebo konečně v docela ojedinělých 
případech jest číška jednak osní, jednak phyllomová. 
Na základě anatomickém dospěl v nejnovější době celkem k stejnému 
výsledku Aug. Hillmann^), který usuzuje z průběhu svazků cévních, 
''■) J. Velenovský, Si'o\'návací morfologie rostlin, díl I. — 111. Praha 
IDÍLI— 1910. 
^) Aug. Hillmann. Vcrgleichcnd-anatomische Untersnchungcn uber 
(las Rosacccnhypanth, Beih. z. Bot. Centralbl. XX^''1. 1. Abt. 377 a n. (1910). 
XXIX. 
