3 
že číška Rosaceí (s výjimkou r. Kosa a Pomaceí) představuje kongenifálně 
srostlý útvar phyllomový. 
Zajímavé receptakulum rodu Rosa, které jest baňkovíté neb lahvi 
covité, na povrchu úplně hladké, massivní, bylo ode dávna téměř všemi 
botaniky považováno za útvar osní, ač Velenovský (na uv. m. str. 832) 
zcela případně poukazuje k tomu, že ne právě vzácné a opětovně po- 
psané (jím zvláště hojně na Rosa pimpineUifolia pozorované) abnormity 
stkvělým způsobem potvrzují, že číška rodu Rosa jest beze vší pochyb\' 
původu listového, neboť se rozkládá v Svolných, peřených kališních lístků, 
které přisedají volně k basi lůžka. Tento zjev u růže popsal a krásně zobrazil 
již v roce 1827 Aug. Pyr. De Candolle, leč přes to důležitá tato abnor- 
mita nedoznala patřičného povšimnutí od většiny těch, kteří se za- 
bývali morfologií číšky rodu Rosa. Také Celakovský, který ve zvlášt- 
ním pojednání z r. 1874, b kde jedná o číšce a spodním semeníku vůbec, 
považuje číšku růže za osní kupulu, docela prý totožnou s osní kupulou rodu 
Ficus. Domněnka o její phyllomové povaze zdá se mu dokonce absurdní 
a nepřirozená. 
Také Hillmann nerespektuje abnormity, jichž byl popsán tak ve- 
liký počet a z nichž některé jsou tím zajímavější, že se u nich vyskýtá 
rozložená číška při jinak nezměněných květech. 
Aug. Pyr. De Candolle^) zobrazuje na zvláštní tabulce proliíeru- 
jící růži se sezelenalým kalichem, při čemž číška s kališními cípy jest roz- 
ložena v 5 jen na basi spojených peřených listů. Receptakulum růže 
pokládá pak De Candolle (na uv. m. I. str. 419) za srostlý kalich 
srůstající ještě s lůžkem květním (,,toius“), na které přisedají seme- 
níky. Torus (anebo ,,réceptacle propre de fleurs”) jest dle něho (na uv. 
m. 1. str. 125) rozšířený konec stopky květní, z něhož vynikají plátky 
korunní a tyčinky. Na str. 43 druhého dílu popisuje pak poměry ty u růže 
takto: ,,Der Kelch braucht, streng genommen, nicht mít den Ovarien ver- 
wachsen zu sein, um -yvirklich oder scheinbar einen Bestandteil der Frucht 
auszumachen; so z. B. sind die Carpelle bei den Rosen in der durch die Kelch- 
róhre gehildeten Art von Becher^) zerstreut; sie hángen nur mittelst ihrer 
Basis mít ihm zusammen; nach clem Blůhen werden die mít einander ver- 
wachsenen Torus unci Kelch grosser und vorzúglich an ihrer innern Ober- 
íláche sehr íleischig.“ 
D. F. L. VON Schlechtendal popisuje velice zajímavou abnor- 
mitu u Rosa jra.xinifolia [,,calyce ioliaceo floře poientilloide”) , u které se 
^) L. Celakovský, Ueber die Cupula und den Cupnlarfruchtknoten, 
Oster. Bot. Zeitschrift 1874 Nr. 12, Sep. str. 4. 
“) Aug. Pyr. De Condolle, Organographie végétale (něm. překlad 
Meisnerúv z r. 1828) t. 33. 
^) Mnou proloženo ! 
*) D. F. L. von S c h 1 e c h t e n d a 1, Pflanzen-Missbildungen, Linnaea 
VIII. (1833) str. 624. 
R 
XXIX. 
