4 
receptakuliim ztratilo, t. j. rozložilo v sezelenalé veliké lístky kališní, 
které byly inserovány na málo stluštělém lůžku květním (či stopce květní, 
jak praví Schlechtendal) ; plátků korunních bylo málo a nedokonale 
vyvinutých, tyčinek mnoho, uprostřed pak hustě směstnané semeníčky 
s plátky korunními stejně dlouhé a postavené do mělké centrální jen slabě 
\’yduté části lůžka. Zcela případně končí Schlechtendal popis této za- 
jímavé abnormity; ,,Be"weiss genug, wie innig die eigentlichen Rosen 
mít den Potentillen verhiinden sind.“ 
V. BoRB.ts zmiňuje se o obdobné abnormitě u Rosa dumetomm 
Thuill. a praví, že u ní byly ,,díe vergrosserten Kelchblátter von eínander 
bis zur Basis gánzlich abgesondert, und an dem unteren Teile unterscheidet 
man die Oehrchen der Nebenblátter so, dass man annehmen konnte, dass 
die Steinfrucht der Rose auch aus dem unteren Teile des Kelches, welcher 
den Nebenbláttern entsprechen mochte, gebildet wird.“ 
U Rosa centi folia L. (a vůbec různých pěstovaných růží) jsou po- 
dobné případy velice hojné, jak lze se přesvědčit! nahlédnutím do které- 
koliv příručky teratologíe. Tak praví na př. Penzig^): ,,der Kelch der 
Primárblůte ist in den durchwachsenen Rosen sehr háufig verlaubt; die 
einzelnen sind ais mehr oder minder vollstándige, gefiederte Laubblátter 
ausgebildet. Dabei verschwindet meist die Axenrohre, welche in der Frucht 
die ,,Hagebutte“ bildet mrd alle Blůtenblátter sind auf einer cylindrischen 
Achse inseriert. Dieselbe verlángert sich dabei gewohnlich in der Blůten- 
region, oít schon oberhalb des Kelchwirtels hebt also die Petala, die 
petaloiden Stamina und die Carpelle in spiraliger Anordnung mit sich in 
die Hohe.“ 
Četné abnormity růží popsány též v novější době O. Meyranem.^) 
Také M. T. Masters^) uvádí rozložení číšky ve volné lístky kališní, 
spojené často s prorůstáváním kvetu jako zjev u Rosaceí velice obyčejný, 
ačkoliv podává pro tyto abnormity nesprávný výklad stejně jako Penzig, 
který jest přesvědčen o osní povaze číšky. Ovšem Masters připouští aspoň 
částečnou účast kalichu na číšce, neboť praví: ,,so zeígt das Aussehen 
gewohnlich, dass der Fruchtknotten (die Hagebutte) der Rose eine Ver- 
breiterung des Blůtenstieles ist, der oben mit den zusammenhángenden 
Basen der Kelchblátter im Zusammenhange steht.“ 
Vysoce zajímavý případ sezelenalého květu ťůže {Rosa hybrida hort.) 
uvádějí J. C. Costerus a J. J. Smith®); číška úplně se rozložila a jednotlivé 
Ů V. B o r b ás, Correspondenz, v Oesterr. Bot. Zeitsclir. XXX. 136— 137 (1880). 
2) Penzig, Pílanzen-Teratologie, I. str. 438 (1890). 
^) O. M e y r a n, Qiielques observations de Tératologie végétale. A propos 
dli genre Rosa. Joiirn. Soc. Nat. Hortic. Fr. sér. IV. vol. 6 (1905) str. 359 — 368. 
Ů M. T. ]\I a s t e r s, Pílanzen-Teratologie, překl. Dammerův, 1886, str. 98, 
obr. 36. 
J. C. Costerus and J. J. Smith, Stiulies in Tropical Teratology, 
Annal. Jaid. Bot. Buitenzorg XIX. 154 (1904). 
XXIX. 
