8 
Van Tieghem^) ukázal sice, že z průběhu svazků cévních lze do 
jisté míry souditi na povahu číšky, avšak jeho názory o číšce Rosaceí 
jsou naprosto nepřijatelné. Dle něho není číška ani kongenitálně srostlými 
fyllomy ani rozšířenou osoii, nýbrž komplexem orgánů (,,c’est nn orgáne 
complexe, auquel le nom de ,,coupe réceptaculaire“ convient bien, . . . dont 
1’expressíon réelle, la signifícatíon vérítable, est ďětre la somme de dix 
appendíces composées“). 
Sám Hillmann (na uv. m. str. 381) obrací se proti názorům Van 
Tieghewovým poukazuje k tomu, že jsou jednostrannými, jéžto se opírají 
pouze o anatomii. 
Hillmann jest však sám neméně jednostranný; činí sice správně, že 
si nevšímá ontogenese, avšak úplně zanedbává i srovnávací morfologie, 
v celé práci nezmiňuje se o nesčetných popsaných abnormitách ani 
slůvkem, opíraje se jen o průběh svazků cévních. Proto nelze se diviti, že 
dospívá k výsledkům částečně nesprávným. Anatomie sama nemůže býti 
pro otázky morfologické směrodatnou, jak na četných příkladech dokázal 
Velen ovsKÝ. V případě Hillmann ové nelze však vůbec jasně vyrozuměti, 
proč by nespojené svazky tyčinkové a nervy číškové svědčily o osní 
povaze receptakula. 
Poukazuji ještě na rozpor anatomických údajů Van Tieghemových 
a Hillmannových. Van Tieghem píše, že číška rodu Rosa se odlišuje ana- 
tomicky od číšky Spiraeaceí ,,par ses vingt faisceaux périphériques, dont 
le fréquentes bipartitions radiales donnent naissance á de nombreux 
verticilles de dix étamines chacun", kdežto Hillmann popisuje u r. Rosa 
tyčinkové svazky cévní až do stopky květní úplně volné. Rozpor ten 
mhnoděk připomíná odporující si názory ontogenetiků o číšce. Většina 
z nich, tak Payer^), líčí číšku Rosaceí jako rozšířenou osu, na kterou 
přisedá kalich, koruna a tyčinky; stejného názoru jest též Naegeli, 
Schwendener, Hofmeister, Sachs, Goebel, Schumann a j. Proti tomu 
dospívá však Koehne^) právě na základě ontogenetickém k názoru, že 
veškeré číšky jsou splynulinou fyllomů květních bez účasti osy. 
Sezelenalé květy u Potentilla aurea L. 
Přistoupíme nyní k vylíčení zmíněných abnormit na jednom velikém 
trsu Potentilla aurea L., který jest pěsto\'án v alpinách pražské universitní 
botanické zahrady, a který tvořil dle svědectví zahradního inspektora již 
minulého roku (1911) sezelenalé květy. Trs ten jest úplně zdravý a nesl 
z části normální květonosné lodyhy s obvyklými květy anebo k^'ěty nedo- 
b Van T i c g h e m, Recherclies sur la striicture dii plstil et sur ranatomic 
comparée de la fleur, Paris 1871. 
-) P a y e r. Organogénie comparée de la fleur, Paris 1851. 
Kolíne, Uebcr Blúthenentwicklung bci den Compositen, ISO!). 
XXIX. 
