t 
II 
2. jak před., ale bucT některé kalíšky anebo všechny dvonznbé, dvou- 
klané anebo rozdělené ve dva samostatné lístky; 
3. všechny lístky kalíšku jsou až na spod rozděleny a pří tom objevují 
se zřejmě jako konce pochvy kalichové (= číšky), která jest hlouběji roze- 
klána, takže z číšky zbývá jen malá část; 
4. číška se úplně ztrácí; zelené listy kališní jsou až k basi odděleny 
nebo v skupinách srostlé, v kruhu postavené; 
5. sezelenalé listy kališní počínají se stavětí do spirály což se jeví 
nejen velikostí, nýbrž hlavně oddálením jednoho lístku, ostatní jsou pak více 
méně oddálené (někdy v srostlých skupinách po 2 až 3); i při této nejzazší 
přeměně zůstávají někdy kalíšky uprostřed mezi srostlými kalichy jedno- 
duché. Obyčejně jsou však rozdělené. 
Lodyhy květní byly až na málo výjimek přísně dimoríické, to jest bud 
velice zkrácené lodyhy zakončené jednotlivými sezelenalými květy s dlouze 
řapíkatými listy kališními, anebo prodloužené vícekvěté s normálními květy. 
Někdy se však i na těchto lodyhách zjevovaly v menší míře sezelenalé květy, 
při čemž poměr jednotlivých částí kalichu a kalíšku byl velice komplikovaný 
a nejasný, neboť často se u těchto květů stává, že přisedlý více méně seze- 
lenalý cíp vlastního kalichu tvoří dva druhé lístky (z troj četného listu) 
zatlačené na zad a brzo větší nebo menší, jednodušší nebo více zubaté 
a ježto se současně též kalíšek více méně přeměňuje a dělí, bývá zhusta 
orientace přečetných lístků nemožná. Takto sezelenalé květy u Potentilla 
recta ohledával jsem již minulého roku, leč nedospěl jsem na základě nich 
k žádnému určitému výsledku. 
Zajímavé byly pouze takové případy málo sezelenalých květů u Potcn- 
tilla aiirea, na nichž bylo možno na postupných metamorfosách dobře 
pozorovati, že jsou to kalichy (a nikoliv snad kalíšky), které se mění v ze- 
lenou čepel. 
Sezelenání semeníčkň (ani částečné) jsem právě jako u tyčinek nikdy 
nepozoroval. 
Při všech zmíněných přeměnách jest velice důležitá ta okolnost, že 
po rozložení číšky a zániku terče ani petaly ani tyčinky nedoznávají změny, 
což svědčí o tom, že nejsou súčastněny na tvorbě receptakula. 
Kalíšek (calyculus) Rosaceí. 
Kalíšek Rosaceí byl různě vykládán a to buďto jako palisty náležející 
ke kalichu, jako listeny anebo konečně za ,,segmenta calycina accessoria“. 
První, kdo se vyjádřil o stipularní povaze calyculu, byl (pokud jsem 
mohl v literatuře zjistiti) J. Roeper v roce 1826^). Roeper praví již, 
dosti výstižně; ,,Foliola quinque minora exteriora et cum foliis calycinis 
veris alternantia, quae in Potentillis generibusque aliquot affinibus videmus 
-) J. Roeper, Varia, Linnaea II. str. 82 (1827). 
XXIX. 
