12 
mihi ex foliorum calycinorum stipulis per paria connatis efformata esse 
videntur, neque ad propríum verticillum ea pertinere credo.“ O rok po- 
zději pak^) praví, že tento jeho názor o kalíšku jest správný, neboť píše 
,,contigít mihi paulo post flores Fragariae invenire, quibus, quod antea 
suspicatus tantum eram, optime probatur, dum scilicet e foliolis externis 
alia apice bijida erant, alia ad basin nsque separata.“ Proto navrhuje, aby 
kalich byl označován jako ,,calyx stipulatus“, případně ,,exstípulatus.“ 
Aug. Pyr. De Candolle ve své ,,Organographíe végétale" z r. 1827 
tento názor ještě nepřijímá, za to však připojuje ho Meisner ve svém 
překladu díla De Candolleova z r. 1828 (I. str. 390 v poznámce). 
Později většina autorů přijímá názor Roeperův, tak praví na př. 
Baillon (na uv. m. str. 366) o calyculu: ,,Ces languettes sont de nátuře 
stipulaire, et chacune ďelles résulte de la fusíon de deux stípules voísines. 
II arríve méme assez fréquemment que cette fussion n’a pas lieu; le calicule 
peut alors ětre formé de dix folioles líbres, ou uníes deux á deux, alternant 
par paires avec le sépales." 
Stejně vyjadřuje se o stipularní povaze kalíšku celá řada autorů, 
tak na př. Eichler, Hofmeister, Warming, Pax, Rydberg, Focke, Vele- 
NovsKÝ, Ascherson 3 . Graebner, Wettstein, Hillmann atd. 
Známe-li a srovnáváme-li jen některé zástupce Rosaceí, které jsou 
opatřeny calyculem, zdá se nám často na prvmí pohled jasným, že kalíšek 
nemůže býti než palistového původu. Rozhlédneme-lí se však po celé 
čeledi a sleduj eme-li přeměny kalíšku v různých rodech Rosaceí, jest otázka 
ta daleko komplikovanější a ty momenty, které se obyčejně udávají na 
důkaz jeho stipulární povahy, objeví se nám brzo nedostatečnými. Jeť 
vytvoření kalíšku v čeledi Rosaceí tak mnohotvárné a často i u téhož druhu 
tak variabilní, že nestačí obvyklý poukaz na časté dělení kalíšku ve 2 cípy 
jako důkaz o jeho stipularní povaze. 
1 Nejběžnější názor jest, že receptakulum jest ploše neb mískovitě 
rozšířená osa, na kterou jsou inserovány petaly i lístky kališní, které se- 
stávají z částí odpovídající čepeli listové (vlastního kalichu) a ze stipularních 
přívěšků (volných palistů), které po dvou srůstají. 
Ovšem přijímáme-li názor o phyUomové povaze číšky za správný, pak 
nemůžeme kalíšek označili jako srostlé palisty, vždyi číška jest právě tvořená 
vlastní stipularní {poŠevní) částí kališních lístků, jak dokazují sezelenalé 
květy, kdežto calyculus jest jen volným cípem části palistové kongenitálně 
v číšku srostlé. 
Popsané abnormity dokazují nade vší pochybnost, že názor o stipu- 
larní povaze kalíšku, který často nápadně se podobá listencovému zákrovu, 
jest naprosto správný. Ovšem třeba kalíšek označiti jako volná, po 2 
srostlá poševní ouška (vlastní pochva tvoří receptakulum), čili ve smyslu 
^) J. R o e p e r, Observationes aliquot in floriim inílorescentiarumque 
náturám, Linnaea 1. (182G), Appendix sub. G. str. 461. 
XXIX. 
