8 
sartitů. Ale pro nedostatek původního amfibolu a sloh diabasovitý nelze 
horninu záběhlickou označit! s Máchou jako spessartit, nýbrž prostě 
jako diahas. Rovněž analysa Nevolova poskytla čísel značně roz- 
dílných od pravého spessartitud®) Mimo to křemen i živce zrnité, jež Mácha 
popisuje jakožto poslední vyloučeniny tuhnoucího magmatu, pokládám za 
hmoty sekundární jednak pro nápadnou čerstvost, jednak pro nahodilé 
nepravidelné omezení, podmíněné pozdějším vyluhováním původních sou- 
částek při větrání, a sdružeaií jich s chloritem, vápencem a j. hmotami 
druhotnjuni. 
Pokud se týče geologického výskytu, popisuje Mácha zelenokam 
od Záběhlic jako horninu zilnoíi. Nápadnou při tom jest konkordance 
s okolními sedimenty, která u diabasu na pravém břehu vltavském jest 
naprosto zřetelná, a již i Mácha při popisu diabasu záběhlického na 
str. 3. vystihl. Z této konkordance a z blízkého výskytu spilitu, tedy hor- 
niny beze sporu příkrovní, dalo by se souditi, že i diabasy naše jsou horni- 
nami ložními téhož stáří s okolními břidlicemi. Je-li tomu tak, pak tvo 
řily by novou strukturní odrůdu algonkického komplexu spilitového. Na- 
proti tomu máme však v blízkém okolí diabasů porfyry, které sice též uka- 
zují velmi dokonalou souhlasnost v uložení s okolními sedimenty, o nichž 
však závažné důvody (hojné uzavřeniny břidlic při nadložním kontaktu) 
svědčí pro povahu žilnou. Definitivní rozhodnutí ponechávám dalším 
výzkumům geologickým. 
íH 5|í 
ík 
SpiBitové vyvřeliny v povltavském algonkiu na sever od Prahy. 
Algonkium prostírající se na sever od Prahy srovnáno jest na povrchu 
svém v rozsáhlou planinu pokrytou uloženinami křídovými a diluvialními 
i staršími štěrky. Pouze tvrdé buližníky vyčnívají v podobě ojedinělých 
kostrbatých skalek z jednotvárného terrainu a naznačují tak vrstevní 
směr. Převládající horninou jsou zde břidlice jílovité a drobové, které stří- 
dají se velmi často s loži buližníkovými. 
Majíce studovat! podrobněji geologické poměry tohoto území, jsme 
odkázáni jedině na hluboká údolí potoku a Vltavy; vrstvy prostoupeny 
jsou zde přečetnými žilami vyvřelin, jež majíce zpravidla světlejší barvu 
než okolní břidlice, v hlubokých údolích z temného podkladu nápadně vy- 
nikají. Vyvřeliny z Po vita ví na sever od Prahy popisovány byly hlavně 
!■*) M áchá: O žilných vyvřelinách etc., str. 24. 
R o s e n b u s c h ; Elemente der Gesteinslehre, zweite Aufl. 1901. S. 240, 
analysa 4. a 5 . 
XXX. 
