16 
klopena aktinolithem, jenž z nich druhotně vznikl. Kromě aktinolithu dů- 
ležitou součástkou druhotnou jsou veliká zrna zoisitu a epidotu, vyplňující 
bud dutinlsy horniny neb usazující se společně se zrny magnetovce na puk- 
linkách. Epidot dává mezi zkříženými nicoly průřezy barvy citrónově žluté, 
zoisit, jenž jest ve výbruse v obyč. světle narůžovělý nebo nažloutlý, jeví 
barvy bud temně modré nebo citrónově zelené a v mnohých případech 
poněkud šikmo zháší. Z magnetovce vznikající limonit zbarvuje trhliny 
temně hnědě. 
2. Libsická skála. Vzorek vzatý z nej jižnějšího konce. 
Hornina makroskopicky zdánlivě čerstvá, zelenavá, v rovnoběžné 
desky se rozpadající, jest úplně rozložená. Z prvotních součástek zachovala 
se pouze drobná zrníčka augitová, původně kolem lišten plagioklasů pa- 
prsčitě neb do keříčků se seskupující. Živce, jichž obrysy uprostřed mezi 
shluky augitovými jsou ještě patrny, jsou úplně zatlačeny druhotnou směsí 
aktinolithu, chloritu, vápence a křemene. Větší díl výbrusu byl již úplně pro- 
niknut produkty atmosferického větrání, takže ani původní struktura hor- 
niny nebývá zachována. Jsou to veliká zrna allotriomorfního křemene, 
novotvořených živců a vápence. Vápenec, jenž proniká celou horninou, se- 
tmeluje dohromady součástky nerostné a proto zdá se nám býti hornina 
tato, již úplně zvětralá, makroskopicky dosti čerstvou. Trhliny bývají vy- 
plněny vedle uvedených sekundárních produktů zvláště světlezeleným, 
pod skřížeiijnii nicoly téměř úplně isotropním chloritem. Zrnka pyrrhotinu 
roztroiršena jsou po celé hornině. 
3. Libsická skála. Mezi km 431-5 a 431-6. 
Hornina makroskopicky celistvá, místy v partie zbřidličnatělé pře- 
cházející, jest temně zelená, místy světleji pruhovaná. Pod mikroskopem 
jeví zajímavé uspořádání drobounkých zrníček augitových, seskupujících 
se bud v samostatné útvary keříčkovité o radiální struktuře, nebo obklo- 
pujících lištny plagioklasové, jichž průřezy ještě v jinak zvětralé hornině 
dobře jsou patrny. Hornina tato, podle uvedeného vyskytování se augitu 
činí přechod k variolitum, takže ji možno označiti podle L o c w i n s o n- 
L e s s i n g a jako variolitový afanit. Z prvotních živcii jen málokteiý za- 
choval ještě svou původní hmotu, jinak bývají již úplně zatlačeny minerály 
druhotnými, zvláště aktinolithem. Čerstvé dosud lištny bývají dvojčatěny 
podle obvyklého zákona albitového, i mohl jsem v jednom případe kon- 
statovati na ploše kolmé ku (010) úchylku poukazující na oligoklas. Živce, 
podle vyskytování se ve středu keříčkovité seskupených augitů, zdají se 
býti první vyloučeninou v hornině. Aktinolith vzniklý z augitu a s ním 
vždy pospolu se vy.skytující a mezery mezi radiálně sestavenými zrnky 
augitovými vyplňující jest dnes převládající součástkou horniny. Vysky- 
tuje se v aggrcgátcch složených z rovnoběžně na sebe se přikládajících 
jehliček, nclx) tvoří drobné svazečky. Zoisit roztroušen jest dílem ve hmotě 
XXX. 
