24 
laločnatě se dělící výběžky. Dále od kraje převládá rovnoběžný s okrajem' 
pruh augitů z rhíčk ovitých, pak následuje opět pásmo augitů vláknit 3 ^ch 
ve sférokrystalech, a tak střídají se koncentricky uložené pásy různě vy- 
tvořených shluků augitových lišící se mezi sebou nejen strukturou, ale 
i různými barevnými odstíny tónů hnědavě zelených neb nafialovělých. 
Z minerálů druhotných v předešlém výbruse nepozorovaných pří- 
tomen jest ještě zoisit v ojedinělých zrnlcách obrysem na plagioklas upomí- 
najících. 
Hornina tvořící uzavřeniny brekciovitého spilitu z Vodochod jest 
krásným příkladem celistvého augitického afa^iitu, který v západním algonkiu 
českém byl pozorován pouze ojediněle na Krchůvku u Bělče (rovněž jako 
uzavřeniny v brekcii) a na Phštickn (u Skočic a na Skočické m5/ti),^°) 
leč ne tak dokonale vyvinut jako u Vodochod. 
b) Sklovitá hmota mezemi. (Srv. obr. 3. a 4. na tabulce). 
Makroskopicky jest celistvá, černozelená, matně lesklá s temnějšími 
i světlejšími proužky naznačujícími fluidální sloh. 
Mikroskopicky převládá čisté isotropní sklo barvy nazelenalé neb na- 
hnědlé s rozmanitými produkty odesklení. Vysoká lámavost světelná 
pouJcazuje na basickou povahu skla. Index lomu světelného určený met- 
hodou Beckeho v Thou letově roztoku poskytl hodnotu 
n = 1 -60 . . . 
Nej hojnějšími produkty odesklení jsou drobné va violky a mikrolithy 
augiiové zcela podobně jako pozoroval F. S 1 a v í k ve sklovitých 
hmotách mezernich z Castonic a Zbečna. Větší variolky kulovité neb 
elliptické v průměiu 0-09 — 045 mm měřící spočívají ve skle bud osamoceně 
nebo kupí se v těsnější shluky, při čemž mnohdy dvě variolky splývají 
v jednu obrysu lemniskátového. Jsou slohu zrnitého a skládají se pravidelně 
ze dvou vrstev: vnitřní temněji hnědé a ze světlejšího mezilvruží. Zhusta 
spatříme ve středu variolek drobounké jehličky plagioklasové. Mikrolithy 
augitové jsou značně menší než variolky, nedosahujíce někdy ani desetiny 
jejich průměru. Seskupují se buď do dlouhých, všelijak zprohýbaných, 
avšak mezi sebou rovnoběžných řad, poskytujíce tak překrásné proudovité 
úl<azy, anebo nahromacTují se místy v tak hojném počtu, že sklo skoro 
úplně zatlačují. 
Velmi hojně spatřují se vé hmotě sklovité veliká zrna zoisitu svýhn 
obrysem rozhodně prozrazující pseudoinorfosy po plagioklasech. Někdy 
bývá ještě část hmoty plagioklasové zachována. V jednom výbruse zjistil 
jsem ještě několik lišten zakaleného živce i mohl jsem měřiti na ploše 
kolmé k (010) souměrné úchylky zhášení = 10 — 12®, z čehož lze souditi, 
že živce náležely hasičtějším oligoklastim. Délka lišten těchto živců i pseudo- 
Sr\’. Slavík: Spilitické vyvřeliny etc., str. 48, 49, 103. 
^9 Spilitické vyvřeliny etc., str. 98, 100 a j. 
XXX. 
