33 
Aiigit jest částečně současnou vyloučeninou s basičtějšími živci, dílem 
vytvořil se i potom. Živce i augity nesou stopy kataklasy jsouce napříč 
rozpukány. 
Prostory mezi živci a augity jsou vyplněny světle zeleným šupin- 
katým chloritem, pod zkříženými nicoly skoro úplně isotropním. Ze živců 
vzniká mnoho vápence, jenž jest roztroušen po celé hornině v malých 
shlucích, nebo vyplňuje dutinky spolu s chloritem a pyritem. 
Diabasy a porfyrity mezi Vodolkou, Čenkovem a Velkou Vsí. 
Horniny tyto, jež pocházejí z jediného společného magmatického 
krbu nacházejícího se pod Vodolkou, vyvinuty jsou ve dvou odrůdách: 
Jsou buď úplné celistvé, makroskopicky i mikroskopicky spilitům velmi 
podobné a lišící se od nich pouze větší tvrdostí a poněkud modravější ze- 
lenou barVou. Jinde přecházejí do porfyritů o velílcých krystalech plagío- 
klasových. Přes značnou podobnost jejich se spility dlužno je pokládati 
za horniny mladší spilitů, jednak z diskordantního uložení jejich, jednak 
z kontaktních účinkvi na okolní břidlice. S hlediska morfologického nutno 
pohlížeti na ně jako na odkryté malé lakkolithy, které seřaděny jsou za 
sebou do dvou řad, jedné, východnější téměř čistě severního směru, druhé 
poněkud na západ odchýlené; obě řady těchto nápadně z terrainu vystupu- 
jících kopečků sbíhají se mezi Dolínkem a Čenkovem. Břidlice mezi pásmy 
kopečků na den téměř nevycházejí, jeť okolí pokryto jednak uloženinami 
cenomanu, jednak štěrky, nutno však na existenci jejich pod mladšími 
nánosy usuzovali již z morfologie krajiny jakož i z nálezu úlomků buližníků 
a břidlic v uzavřeninách augititu z Kopče. Výchozí břidlice nalezl jsem 
pouze v lomu jižně od kříže na rozcestí silnic do Kopče a Velké Vsi SF od 
Vodolky; mají zde směr od V k Z, úklon na S. Dále vystupují též břidlice, 
jak již Krejčího a H e 1 m h a c k e r a v a mapa dobře označuje, 
záp. od Čeňkova u prvního rybníčku nad vsí; i zde mají V-Z směi a úklon 
40** na S. Ve vsi Čeňkově jsou vrstvy zohýbány a jeví chai'akteristické 
znaky plodových a skvrnitých břidlic. 
Diabas sev.-vých. od Vodolky (u cóty 230). 
Makroskopicky celistvý až jemnozrnný, barvy temně šedé až šedo- 
zelené, velmi tvrdý. Mikroskopicky velmi se podobá spilitům. Struktura 
jeho je význačně ojitická. Živce, dlouze lištnovité až jehlicovité zhusta 
lamellované podle zákona albitového, náležejí hasičtéjsvm oligoklasům. 
Jeví vývoj kostrovitý, na koncích bývají roztřepeny neb vidlicovitě děleny. 
Na podélných i příčných průřezech velmi často pozorujeme, jak okolní 
mesostase vyplňuje v úzkých proužcích mezery mezi nepravidelně, kostro- 
vitě omezenými plochami živcovými. Živce stavějí se do ozdobných hvěz- 
dových skupin, nebo tvoří obrazce snopečkovité i štětkovité. Porfyrické 
Rozpravy: Roč, XXI. Tř. 11, Č. 30, o 
XXX. 
