35 
tější sloh než základní hmota spilitň. Odrůdy poyfyrické toho rázu, jako 
jsou porfyrity mezi Vodolkou, Cenkovevi a Velkou Vsí, v komplexu spilitovém 
přicházejí řidčeji a jsou-li vyvinuty, pak liší se od těchto hojnější přítom- 
ností lištnovitých a jehlicovitých plagioklasň v základní hmotě. Třebas 
by však milcroskopická povaha těchto hornin byla spilitňm velmi blízká, 
tolhc jest jisto, že diabasy a povfyyity viezi Vodolkou a Velkou Vsí jsou hoyni- 
nami mladšími spilitových pnkyovii, jsouce povahy intriisivní, jak to ostatně 
jest patrno z jejich diskordantního směl u a kontaktní inetamorfosy, kterou 
působily na okolní sedimenty. 
Vyvřeliny v dolnopovltavském algonkiu vedle spilitů vystupující jsou 
vesměs vyvřelinami pozdějšími než okolní sedimenty. O stáří jejich jest 
těžko rozhodovati pro nepřítomnost uloženin mladších algonkia. Pokud 
se týče yelativního stáří těchto vyvřelin, možno všeobecně míti za to, že hor- 
niny rázu monzonitického (dioritické syenity a syenitické diority u Iv 1 v a n ě) 
jsou mladší než povfyyy křemenné, hlavně z toho důvodu, že na některých 
místech prorážejí monzonitové žíly portýrem, jednak i z odlišného směru 
jejich od směru vyvřelin portýrových. Nejpěknější příklad sukcesse posky- 
tuje skála libšická. Zde pozorujeme zřetelně, jak křemitý porf}-'r piostu- 
puje spilitem a jest napříč proražen žilou minetty. Případ ten poznovu 
dokazuje, což již bylo na mnoha místech v algonkiu západočeském i v okolí 
jílovském konstatováno, že minetty náležejí k mladším vyvřelinám než 
porfyry. 
Porovnáváme-li komplex žilných vyvřelin algonkia západočeského 
s vyvřelinami dolního Povltaví,^^) shledáme v obou oblastech diabasy a poy- 
fyry, v Povltaví kromě toho vystupují hojně vyvřeliny rázu monzonitického 
a horniny kyselé, zvi. křemité diority. Naproti tomu v algonkiu západo- 
českém převládají vedle normálních diabasů a portýrů vyvřeliny basické, 
barevnými součástkami a olivinem bohaté, zvi. bezkřemenné diority, 
olivinické diabasy, horniny blízké spessartitům (neb odinitům) a melatyry. 
Z toho jest patrno, že komplex pozdéjších vyvřelin algonkia povltavského 
pochází z jiného ma gmatického ohniska, kyselejšího než vyvřeliny západo- 
české. Domněnka tato podporována jest nad to i tím taktem, že obě oblasti 
odděleny jsou územím algonkických břidlic v okolí Unhošté, v němž mladší 
vyvřeliny intrusivní téměř vůbec scházejí. Zde byla zjištěna pouze jediná 
žíla bezkřemenného poyfyyu u Okoře nedaleko Noutonic a podle laskavého 
ústního sdělení p. prof. Dra J. Kratochvíla žíla syenitické hoyniny 
v podloží karbonu v dole Janském u Libušina. 
Srv. K 1 v a ň a : Údolí Vltavské a F. Slavík; Příspěvek k poznání 
vyvřelin středočeského prae kambria. (Rozpravy Akad. cis. Fr. J., tř. IF, XI. č. 4.) 
3* 
XXX. 
