9 
Při počátečných pracích kutacích v krajině té bylo obnoveno několik 
starých jam a ve většině bylo pozorovali, že staří těžili zlatonosný křemen, 
ale nechávali státi křemeny, jež obsahovaly ,,šedý nerosť' (telluridy) , 
jak bylo zjištěno zvláště zřetelně v lese Kamajku v jamách Janské a Aloisské. 
Ale též na ryžovnických kopečkách mohlo se konstatovali, že křemeny 
s obsahem telluridň ve velkých kusech zůstávaly nepovšimnuty, kdežto 
křemeny s ryzím zlatém byly na drobno roztloukány. V jamách, jež staří 
vedli z části svisle, z větší části šikmo, dosáhli jen nepatrných hloubek, 
na nejvýše 19 metrů. 
I. 
Dějiny dolování. 
Listiny podávají velmi málo zpráv o četných dolech v okolí Újezda, 
Hornošína, Lnář a Kasej ovic, jak z prvých dob tak i z pozdějších, resp. 
z periody jich rozkvětu. 
Že tyto doly jsou z části velmi staré, o tom svědčí staré jámy při ny- 
nějším kutání opět naražené; v nich nalezly se rozbité hliněné nádoby, ně- 
kolik hliněných hornických kahanců, jež podle tvaru a materiálu p. prof. 
J. L. P í č klade do 14. — 15. století. 
Nejlépe zachovaný kahanec jest vyobrazen na obr. 1. Mimo hliněné 
střepy bylo nalezeno též dříví a to výhradně dubové, i mnoho dubového listí 
zavátého do otevřených kdysi jam větrem. Připomínáme, že ve zdejších 
lesích nyní nikde duby nerostou ani 
se o nich nepamatuje, nýbrž jsou tu 
njmí jen stromy jehličnaté. 
Těžba zlata započala se jako 
téměř všude, v ryžoviskách, jejichž 
zbytky v celém zdejším okolí se vy- 
skytují tak četně jako v málokteré 
jiné krajině jihočeské. 
Jak přirozeno, zpracována byla 
nejdříve ryžoviska náplavní, pak roz- 
sypy na miste vzniklé a teprve když 
tyto byly \’ybrány, došlo na vf- 
chozí žilné křemeny, na rudní žíly, 
z nichž se výhradně po těch velmi 
horlivě pátralo, které obsahovaly 
ryzí zlato. 
Tento postup těžby zlata možno sledovat! krok za krokem od vý- 
chodu na západ, v celém území od Bělčic přes Újezdec-Borčí-Hornošín- 
Zlatou Horu-Lnáře-Kasejovice-Kotouň-Nekvasov až k nej západnějšímu 
konci u Kramolína. 
Obr. 1. 
XXXII. 
