3 
JU 
= C 
\p / dC^ 
2-^R 
d LdG 
= B 
i jedná se o znamení obon výrazů N — A, L ~ 2 C A- B. 
Pro numerický počet je s výhodou přejiti k proměnným e, a. 
I nalezneme snadno pomocí relací § 3. (počátek), užijeme-li zároveň 
našeho dřívějšího označení pro saeculární pohyb perihelu a poruch středního 
denního pohyhti v délce 
, d R d R 
2C + S = 4 
nebo-li 
kV a {2 C B) = ‘3 n 
s užitím rovnice (II) § 1. 
{pA-q)n'—^qf — pg /J, e \ 2 [q 
p í? 2 J 2e \p 
K témuž kriteriu dospějeme, čitáme-li s druhým kanonickým systé- 
mem II. § 1. 
Odvodime z našeho vzorce též příslušně zobecněné schéma grafické, 
které S c h w a r z s c h i 1 d 1. c. p. 400 udal. Navrhuje totiž veličinu 
L A~ G (resp. transformovanoii jednoznačnou funkcí) nanésti jako abscissu 
v pravoúhlém coordinatovém systému a jako ordinátu libovolný jiný 
určující prvek periodických řešení. Takto zjednané křivky vykazují roz- 
větvení (ve smysle funkční theorie) v bodech, kde příslušná periodická 
řešení mění svůj charakter stability. 
ki 
Všimněme si nejprv, že veličina N =— — = — ; — (Schwarz- 
{qLA-pGf 
schild) souhlasí až na konstantu multiplikativní s veličinou n^ (která 
je identická s integrační konstantou Wilkensovou 1. c. p. 2), a kterou 
jsme svrchu tabulovali, i lze pak prostě tuto vžiti za abscissu. Skutečně 
jest na základě našeho integrálu (I) § 1. 
XXXIV. 
