1 1 
Anisomyxa liší se od rodu Rhizomyxa tím, že vytvořuje v jednom 
soru sorosporangia (sporuly) zřejmě nestejně veliké, jež zpravidla vy- 
tvořují více než čtyři zoospory. Vyprazdňovacích láček a liolokarpických 
zoosporangií nebylo možno nalézti. Vytváření nestejně velikých sporní 
je znak, jímž se Anisomyxa odlišuje od rodu Sovolpidium jakož i od Plasmo- 
diophoraceí Sorosphaera, Ligniera a Tetramyxa. Plasmodiophora v od- 
chylných případech vytvořuje výtrusy nestejně veliké, json to však pouze 
výminky. 
Pozorování cytologická. Cytologická pozorování objevila se býti pro 
zkoumání Plasmodiophoraceí a organismů příbuzných velmi důležitými. 
To se týče obzvláště dělení jaderných. Jak již Navašin (1899) a po 
něm Prowazek (1905), nověji Maire a Tison (1909), B 1 o m- 
field a Schwarz (1910), Schwarz (1910) a Osborn (1911) 
ukázali, lze u zmíněných organismů rozeznávati celkem dva typy dělení 
jaderného. První typ je vegetativní, při němž jadérko persistuje, jevíc 
se jako t. zv. karyosom. Karyosom ten se dělí, obě jeho poloviny postoupí 
na póly jaderné a vstoupí do jader dceřinných. Druhé dělení je repro- 
duktivní, při němž se jadérko zcela rozpustí, takže v tomto ohledu dělení 
probíhá zcela tak jako u vyšších rostlin, kde také skoro vždy jadérko 
se během dělení jaderného zcela rozpouští. 
Karyosom však nemá n Plasmodiophoraceí ani u Sorolpidia a D/n'so- 
myxy význam centrosomu nebo centrioly. Neboť vedle persistujícího 
karyosomu lze stanovití při dělení ještě centrosom. (obr. 3., 6., 9 , 12.), který 
často vystupuje velice zřetelně. Jindy velmi obtížně jej lze stanovití 
a také paprsky ,,kinoplasmatické" kolem něho nevystupují vždy se stejnou 
zřetelností, což nijak nelze vysvětlit! různým způsobem fixace a barvení, 
neboť rozdíly podobné lze stanovití na tomže preparátu, ale ovšem jen 
v různých individuích. V tomže individuu jsou cytologické poměry zpra- 
vidla stejné. Dělící figury jeví v jednom individun vždy týž stupeň vývoje, 
což nepochybně souvisí s nepříliš velkými rozměry individuí. 
Klidná, nedělící se jádra Anisornvtv jsou obyčejně protáhlá a rovno- 
běžně se směrem delší osy parasita uložená. Proto se jeví na podélných 
řezech obrysů eliptičných, na příčných jsou obrysu kruhovitého (obr. 2 ). 
Jeví strukturu rozmanitou dle stáří parasitů a dle vývojového stadia 
parasita samotného. 
Jadérko je v jádrech mladých parasitů značně veliké (obr. 2. — o.), 
ve starších jeví se býti mnohem menším (obr. 7.). Jaderná blána je vždy 
zřetelná, před dělením nebo i během něho leží v ní nebo na ní dvě silně bar- 
AÚtelná zrníčka, která zaujímají vždy póly protáhlého jádra. Buďto se 
kol nich nejeví žádná zřetelná paprsčitost (obr. 6.), tu pak těliska sama 
jsou velká a nápadná, anebo jsou obklopena radiálně uspořádanými paprsky 
(obr. 3.) a pak těliska sarná jsou mnohem méně nápadná a barvitelná. 
Vedle jadérka obsahuje jádro ještě substanci, která je fixována bud 
jako sítivo nebo jako zrníčka chromatinová, jež velmi jemnými vlákénky 
XXXV. 
