15 
Bylo by velmi důležito, kdyby se podařilo pozorovat! výre j dění zoospor 
ze sorosporangií a měřiti zoospory živé. Zdálo se mi totiž, že vytvořuje 
Anisomyxa dvojí, nestejně velké zoospory. Ježto jsem však in vivo zoospor 
nepozoroval, nemohu domněnku svoji dále rozváděli. Obr. 19., 25 , 26 ,29. 
znázorňují sorosporangia, o nichž bychom mohli míti za to, že obsahují 
větší zoospory, obr. 34. znázorňuje sorosporangíum s menšími zoosporamí 
a některé z nich již volně leží v hostitelské buňce. 
Ještě jednoho pozorovaného zjevu budiž tu zmíněno. Kořeny odňaté 
v zimě rostlinám ve skleníku pěstovaným obsahovaly sem tam sory, 
které sestávaly většinou z nestejně velkých, již prázdných sorosporangií 
(obr. 20. — 22). V některých však nalézala se volně ležící velká buňka 
zřejmou blanou opatřená a velké olejové těleso chovající. Také viděl jsem 
sporangia, v nichž vedle této velké buňky jedna nebo dvě malé buňky 
ležely (obr. 22 ). Zdá se, že to jsou zoospory, které ze sporangia nevyrejdily 
a změnily se v jakési trvalé výtrusy. 
Třeba nyní ještě říci několik slov o významu sorosporangií vzhledem 
k novějším pracím o Plasmodiophoraceích. Musím zde do jisté míry opa- 
kovati to, co jsem řekl u příležitosti popisu druhu Sorolpidiími Bctae. 
U rodů Sovosphaera, Tctramyxa a Ligniera rozpadá se plasmatické tělo 
(schizont) nejprve v jednojaderné sporonty (amoebulae), ty pak každý 
\e čtvři spoiu’ (M a i r e a Tis on 1911). Tak vznikají jednojaderné 
výtrusy, jejichž osud bohužel není znám. Z počátku jsem se domníval, 
že sorosporangia Anisoinyxy jsou homologická se sporonty rodů Soyo- 
sphaery, Ligniery a Tetramyxy , že se však od nich liší tím, že nedávají 
původ čtyřem sporám, nýbrž neurčitému počtu zoospor. Ale viděli jsme, 
že počet zoospor je velmi rozmanitý, kdežto ze sporontů vznikají vždy 
jen čtyři spory a proto nemohu homologii mezi sorosporangiemi a sporonty 
přijmouti. Za to lze je zajisté srovnati se sorosporangiemi u Sorolpidium 
Betae, které tolikéž ve svém nitru několik zoospor vyvíjejí. O poměrech 
tohoto druhu budu moci v brzku podati podrobnější zprávy na základe 
nového, bohatého materiálu. 
Bohužel není známo klíčení výtrusů u rodu Sorosphaera, Lignieya 
a Tet.yamyxa, proto nemůžeme prozatím nic bezpečného říci o homologii 
sorosporangií se sporami těchto rodu. Ale přece považuji za vysoce pravdě- 
podobno, že sorosporangia se sporami jmenovaných rodů jsou homolo- 
gická a že také rod Plasmodiophoya sem náleží se svými sporami, kteréž 
nejsou vždy stejné velikosti. Ovšem jeho spory zpravidla jsou monozoo- 
sporické, sorosporangia rodu Rhizomyxa a Anisomyxa jsou vždy polyzoo- 
sporické. Poněvadž rod Anisomyxa vytvořuje sorosporangia velmi různé 
velikosti, možno jej považovati za zvláště jednoduchý a primitivní, k němuž 
se systematicky řadí ostatní rody jako dokonalejší, ježto vytvářejí soro- 
sporangia stejné velikosti. 
XXXV. 
