9 
smuhách vyskytli] ících se na kraji žil Siegerlandských pochází černé 
zbarvení dle B o r n h a r d t a (4) od amorfního uhlíku. 
Zcela jiným způsobem jeví se vliv žil na sousední horniny, tedy 
hlavně na slepence, droby a porfyroidy v oblasti Koihgsbergské a Vogels- 
bergské. Všude nastává tu zřejmá sericitisace a vznikají horniny, jaké 
dříve byly za talkové břidlice pokládány, ač v nich není talek nýbrž 
sericit obsažen, jak ve výbrusech se lze lehce přesvědčili . Na vztah po- 
dobných hornin k ložiskám rudním poukázal zejména Grodeck (13); 
bývají v různých krajinách různě pojmenovány. Patří sem na příkl. bílé 
břidlice ložisek Agordských, bílé horstvo (Weifies Gebirge) a Holzappeln 
a pod. Drobovité horniny v štolách filipských bývají v podloží žíly vy- 
bledlé a proměněny v bílou jílovitou hmotu. Poblíže žil jsou porfyroidy 
často nazelenalé, skoro celistvé nebo úplně vybledlé, patrně vlivem kyseliny 
sírové, vzniklé při rozkladu sirníkii. Skládají se hlavně z pásů sericitických, 
mezi nimiž leží zrna neb pásky křemene neb karbonátů; mimo to bývá 
přítomen též pyrit v krystalech. Jindy jest porfyroid poblíže žíly úplně 
břidličnatý, maje podobu černé lesklé fyllitické břidlice. 
Ve všech případech jsou naše horniny sousedící se žilami impraegno- 
vány různými nerosty. Zejména rudy měděné vnikají hluboko do nad- 
ložního a podložního horstva a vyhledávají velmi často se zálibou, zejména 
v oblasti Konigsbergské a Vogelsbergské, blízkost okrajů žilných, jevíce 
takto zvláštní příchylnost k horstvu sousednímu. Též impraegnace uhliči- 
tany, hlavně sideritem a kalcitem, dále křemenem, bývá všude v horni- 
nách poblíže žil patrná. Není pochyby, že i děje pneumatolytické, k nimž 
poukazuje výskyt turmalinu v žilách i sousedních liorninách, mohly 
působiti na proměnu těchto. 
III. Mocnost žil, jejich chování ve směru a úklonu. 
Nejmocnější jest filipská žíla na Kunigsbergu (tab. 2., obr. 3.) na 
rozhraní pásma porfyroidového a slepencového, dosahuje místy mocnosti 
až 25 m\ daleko menší mocnost má hlavní žíla sideritová na Vogels- 
bergu. Žíly ležící v pásmu slepencovém a gabbru jsou obyčejně jen ně- 
kolik decimetrů až 2 m mocné. Rozhodně však jest mocnost žil ,, rud- 
ních" menší nežli žil sideritických, a podléhá tato ve směru i úklonu 
žíly četným změnám, bud že jrst žíla svými okraji oboustranné neb 
jen jednostranně zatlačována; též jeví se četné změny následkem po- 
zdějších pohybů jednotlivých částí žil, dislokacemi od sebe oddělených. 
Směr našich žil jest dosti nestálý (viz tab. 2.). Většinou směřují 
-sice z. -v. (Cilli, Karoly, částečně spod. Jóremény) nebo jz.-sv. (Filipi, 
Langenberg, Josefi, Pauli), ale vyskytuje se též směr zsz.-vjv. (spod. 
Cilh, částečně svrch, a spod. Jóremény). Místy vystupují v oblasti Gugelské 
též krátké výplně žilné v rozsedlinách s.-j. Mimo to bývají žíly vzácněji 
XXXV TI. 
