10 
S-ovitě zkroucené (Joseíi, Pauli, spod. Jóremény). Žíly nebývají rozsahu 
svého směru jednotné povahy; kdežto jedna část určité žíly skládá se 
téměř výhradně ze sideritu, převládá sousední části na východ nebo 
západ žilovina křemitá s rudami měděnými (na př. v štole Langenbergské). 
Jalový kns žilo viny sousedívá ve směrn žíly s rudonosným; podobné 
nápadné rozdíly ve složení žiloviny bývají zejmena hojné po obou stranách 
četných rozsedlin žíly prostupujících. Též mocnost bývá ve směru rozdílná. 
Se svým nadložím a podložím jsou žíly bud těsně srostlé (Marie, Langen- 
berg) nebo bývají provázeny jílovitou smuhou (Filipi). Zdají se býti na př. 
na Kbnigsbergu konkordantně uloženy na hranici dvou riizných pásem 
stratigrafických, kdežto na Amgelsbergu častěji vzniká dojem, jakoby 
sousední horninu pod ostrým iihlem prostupovaly. Pro zdánlirmu svou 
konkordanci se sousedním horstvem byly naše žíly dříve často považo- 
\’ány za lože; proti podobné povaze s\'ědčí liknnky vedlejších hornin 
v žilovině obsažené, místní nesouhlasný neb vůbec jiný úklon, nežli má 
sousední hornina, přítomnost smnh a pod. Ve směru svém jsou žíly bud 
náhle ukončeny dislokací nebo se rozsedlina žilná roztříšťuje při přechodu 
z hornhry jedné do druhé. Tak na př. v Gugelské oblasti nevstupují žíly 
rudr-nosné nikdy z gabbra do zelených břidlic v plné mocnosti, nýbrž na 
hranici se rozmístí nebo vyklíní. Tento úkaz pozoroval již C o t t a (14) 
na našich žilách Zembergských a Faller (6). 
Průměrný iiklon žil jest asi 55*^, někdy jest však též daleko menší, 
asi 35**, nebo podstatně větší, až 70'^. U téže žíly měnívá se úklon do hloubky 
někdy dosti značně, zejmena v oblasti Gugelské. Tak A n dr i a n uvádí, 
že úklon Zembergských žil jest nahoře 60 — 70®, dole jen 30®. áVlmi často 
děje se v skrormé literatuře, pojednávající o Dobšinských žilách, zmínka 
o tom, že tyto poblíže povrchu se vějířovitě rozestupují. Dle mého soudu 
a pozorování má se věc takto; Na povrchu oblasti Gugelské, k níž čítám 
též Langenberg a Zemberg, lze sledovali v několika rovnoběžných řadách 
(4 — 6) četné obvaly, svědčící o stejném počtu výchozů žilnjich; naproti 
tomu v štolách dobývali a dobývají podnes nid většinou jen z jediné neb 2 
hlavních žil. Tím vznikla patrně představa, že tyto se blíže povrchu vějířo- 
vitě rozestupují. Přihlížíme-li však k tomu, že delší překopy ražené porůznu 
massivem gabbrovým překříží zpravidla několik žil (na př. překop Langen- 
bergský. Mariánský), že dále gabbro na příslušných místech tu doposud 
není překopy tak dokonale prozkoumáno, aby bylo lze říci, kolik rovnoběž- 
ných žil v hloubce se vyskytuje, tu zdá se mi býti daleko pravděpodobnější, 
že pro nedostatečné a obtížnější zkoumání nebylo r’ hloubce doposud zjištěno 
pokračování všech samostatných žil, na povrchu obvaly se prozrazujících. 
Mečení žil Gugelských vhloubhách místy pozorované, souvisí nejspíše s pře- 
smyknutím gabbra přes severněji uložené pásmo diabasové a chloritických 
břidlic, zapadávajících dle zřejmé plochy dislokační pod gabbro. — 
O změnách minerálního složení žiloviny směrem do hloubky/ dle úklonu 
bylo již promluveno pii primárních a sekundárních rozdílech hloubkových. 
XXX\'[ 1, 
