14 
uvádí spojitost s basickýini intrusemi, V o i t (5) s lakkolithein „dio- 
ritovým“. S c h a f a r z i k (8) má za to, že zdrojem rudného bohatství 
v uherském Rudohoří jsou post vulkanické processy z doby po erupci 
křemitých porfyrů. B a r t e 1 s (3) předpokládá souvislost mezi ,,dio- 
ritickým" magmatem a žilami; v tuhnoucím magmatu otevřel}^ se kon- 
trakční rozsedliny, zasáhnuvší za počínajícího svraštění horstva hluboko 
do sedimentů. Žíly přidržují se massivu „dioritového" a jeho hranm se 
sedimenty. B b c k h (Beitráge zur Gliederung der Ablagerungen des 
Szepes-Góm. Erzgebirges, 18) praví, že žíly souvisí jednak s basickými 
horninami, jednak s intrusemi žulovými; žíly na Vashegy a v okolí (18) 
urGdí 4' souvislost s intrusí žulovou stáří asi postpermského. Podobně též 
Baumgártel (19) soudí o rudních ždách uherského Rudohoří vůbec. 
NejnorŤji srormává R e d 1 i c h (20) Dobšinská ložiska rudní s některými \-ý- 
chodoalpskými, jak před nim učinil již B o c k h, a uvádí přímo za analogon 
žil Dobšinských siderito chalkopyritové žíly u Payerbachu-Reichenau 
4' Dolních Rakousích, Altenbergu ve Štýrsku, Mitterbergu v Solnohradsku a 
pod. Dle Redlicha lze sledovati příkrovy křemitých porfyrů z Tyrol do 
Dolních Rakous, odtud přes Malé Rarpaty dosev. Uher. Uváděje genetické 
vztahy těchto porfyrů k rudním ložiskám, má ony za nejspíše permské. 
Genetickou souvislost rudních žil Spišsko-Gombrského pohoří s kře- 
mitými poifyry vyvrátil již Bockh (18), dokazuje, že vyskytují se 
i v mladších horninách nežli jsou porfyry; vj/slovuje se též proti perm- 
skému stáří křemitých porfyrů, nezasahujících nikdy do svrchního karbonu 
a má je spíše za soudobé s karbonským svrašťováním. Též r’ naší krajině 
jsou žíly rudní zřejmě mladší porfyroidů, jež mám za devonské. Dle mého 
názoru souvisí vznik sideritových žil v krajině naší a pravděpodobně 
i sousední s intrusí batholitu gabbrového. Není ovšem v 3 doučeno, že b}’ 
na piíkl. pneumatolytické exhalace, jimiž vznikl asi turmalin, nebo ther- 
malni vodv přivádějící křemennou formaci žilnou nemohl}-' souviset! 
s mladši intrusí žulovou; opačně zdá se mi to býti velmi pravděpodobné. 
V Popis jednotlivých žil. 
I. Oblast Gugelská (tab. 2., ol)r. l. a 2.). 
Štola Langenbergská sleduje zejména 2 žíly, t. zv. ,,žílu severní" 
a ,,žílu hlavní". Hlavně poslední jest vyslíděna v hlubších horizontech 
postupně štolou Josefi a Pauli. Žil Jóreménských dobývají v štolách 
, .svrchní a spodní Jóremény"; touž žílu sledují asi i štol}^ Marie a Terezie. 
Štola Langenbergská (tab. 2., obr. 1.). 
a) Severní žíla jest zprvu zvětralá, v nadložní části sideritická, 
A' podloží křemitá se sporými rudami Cu. Za první*) rozsedlinou přibývá 
*) Na příště budu u \ šech žil číslovati na mapě (tab. 2) zar.escné di^lokace 
postupně cd západu k \ ýchodu. 
