sedící na skle a oxydace rtuti; tátu velmi silně vystupuje při elektrisaci 
positivní. 
Pokus o přibližnou theorii pohybu menisku. 
Meniskus kapaliny stojící v kapdláře může býti v prvém přiblížení 
považován za kulovou plechu. 
Obr. 6. předvádí osový řez kapillárou 
orj.ento\ aný vzhledem k pravoúhlé soustavě 
X Y. Polokruh K představuje profilovou 
křivku povrchu kapaliny. El. st. tlak na 
plošnou jedničku povrchu činí 2 tz je-li o 
hustota náboje (na kulové pleše v každém 
místě stejná). 
Příspěvek elementárního pásu kulo- 
vého dP, který vznikne rotací oblouku ds 
kolem osy A', k výslednému vertikálnímu 
tlaku v trubici činí; 
rez 
T' = 2 t: cos a . 2 n y d s. Hlavní 
má rovnici tedy 
X 
y d s = r d X, cos a = — a tedy E' = 4 Tr(Yxdx. Integrací v mezích o, r 
obdržíme pak celkový vertikální tlak kapilláře; E = 2 což je polo- 
\'ina veškerého tlaku účinkujícího na meniskus bez ohledu na směr. 
Zavédeme-li celkový náboj e rozložený na menisku obdržíme 
E = 
aneb E = konst. značí-li V potenciál. 
c- 
2i'~ 
Oba poslední vzorce lze zahrnouti jediným: 
1/2 
T — const 
Slovy: Vertikální cl. sl. tlak v trubici kapillární je přímo úmcrnp čtverci po- 
tenciálu a obrácené úměrný čtverci poloměru trubice. 
Pozorování A'yznačené na diagramech 1. a 11. souhlasí s tímto \ý- 
^Icdkem dosti dobře. 
Transport kapalin z positivního pólu na negativní. 
Pohyb l)ubliny vzduchové \ kapillárním rameni t/-přístroje tak jak 
byl v předchozím již popsán vedl mne k následujícímu experimentu; 
Skleněná trubice piůměru 4 mm ohnuta do formy U , naplněna z části 
deštili, vodou, v obrácené poloze zatavena obě ramena a vtaven do obou 
XXXIX. 
