4 
leukosloučenin k alkalickým roztokům. Liebermann (B. B. 37, 203) 
již shledal, že roztok kyseliny dioxyrosaminsulíoiiové štěpí se neobyčejně 
snadno, zahříváme-li jej s alkalickým louhem nebo s ammoniakem v tetra- 
methyldiaminoxanthon a kyselinu dioxybenzol-sulíonovou: 
S02.C6H.,(0H)., 
o 
/N(CH3)., 
-Cx 
\_ 
H,0 
:v 
■NÍCX).^ 
/N(CH3)., 
C0H3 (0H)3S03H + C0<(_)>0 
/ \ 
\_/ 
\N(CH3)3 
kdežto u obdobného derivátu z benzaldehydu, t. j. u kyseliny rosaminsul- 
fonové za těchto podmínek štěpení nastává teprve po dlouhém vaření 
a děje se ve smyslu úplně různém, jak totiž jest naznačeno tečkova- 
nou čarou: 
/N(CH3)3 
/XX 
\_x 
SOs-CeH^-C^ \q 
/“X 
Liebermann odtůvodňuje tuto snadnou štěpitelnost derivátu 
protokatechualdehydového tmi, že zde volné benzolové jádro, které není 
vázáno kyslíkem pyronovým, jest „zatíženo dvěma hydroxyly a skupinou 
sulfonovou, kdežto u rosaminu z benzaldehydu obdobné jádro nese pouze 
jednu sulíoskupinu. Správnějším zdá se mi však názor, že tuto labilnost 
způsobuje vazba parachinonová, která nejspíše látce této přísluší. Pozoroval 
jsem totiž, že stejně jako „protočerveň” Liebermannova štěpí se 
i sulfokyseliny p-oxy-, p-methoxy-, a c-methoxyrosaminu, kdežto m-oxy- 
a m-methoxyderíváty jsou vůči alkaliím stály tak jako kyselina rosamin- 
sulíonová. tJkaz ten se dá vysvětlit! tím, že ortho- a paraoxyrosaminy mají 
volné benzolové jádro vázáno vazbou chinonovou, jež u metaderivátů 
možnou není a že tudiž ona snadná štěpitelnost alkaliemi přísluší pouze 
všem takovým rosaminům, kde volné benzolové jádro, jež nesouvisí s jádrem 
pyronovým, vázáno jest k methánovému uhlíku chinonovou vazbou. Složení 
sulfokyselin jednak o- a p-oxyrosaminu a jednak m-ox 3 ^rosaminu bylo 
by pak toto; 
XL. 
